П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/2158/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Галичанський О.І. 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
03 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької митниці на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 23 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці про зміну заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівці з позовом до Чернівецької митниці про зміну заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Стверджував, що постановою Чернівецької митниці у справі про порушення митних правил №0040/ UA408000/2025 від 05.03.2025 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 465 302,52 грн.
Згідно протоколу про порушення митних правил, 24.01.2025 в зону митного контролю п/п «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці під його керуванням у напрямку «в`їзд в Україну» смугою руху "зелений коридор" в`їхав транспортний засіб марки «Мерседес Бенс спринтер» з д.н.з. НОМЕР_1 .
Під час здійснення митних формальностей, виявлено не задекларований товар, а саме: ножиці манікюрні іноземного виробництва в кількості 2590 шт. та кусачки для шкіри іноземного виробництва в кількості 4200 шт.
Вказує, що не оспорює свою винуватість в порушенні митних правил, а заперечує визначену митним органом вартість переміщених товарів на загальну суму 1551008,40 гривень, яка в 11,5 разів перевищує дійсну вартість товарів.
На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог стверджував, що митний орган визначаючи розмір стягнення виходив із вартості товарів, визначених висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 05.02.2025 №1420003301-0051 з використанням товарознавчих методів експертизи, згідно якого було встановлено загальну вартість товару у сумі 1 551 008,40 грн.
Отже, розмір штрафу визначено виходячи із частки 30 відсотків від 1 551 008,40 грн.
На спростовання екпертного висновку, митному органу надав докази вартості ввезеного товару по Інвойсу та товарним чекам. Вартість товару становила - 247448,23 грн, а не 1551008,40 грн. Вважає, визначену митним органом вартість товарів необгрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи.
Зазначав, що не ініціював проведення незалежної експертизи, з огляду на наявність документів, які встановлюють фактичну вартість товарів, адже саме такий документ фіксує точну вартість конкретного товару. Працівниками митного органу взагалі не проводився відбір зразків для проведення експертизи. Відповідно до змісту наведеного висновку експерта, при визначенні вартості об`єктів експертизи враховано наявне маркування на товарі, а також цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичного товару, наявну в мережі Інтернет.
Наданий висновок СЛЕД, на його думку, є необ`єктивним також з огляду на те, що посилання на Інтернет сторінки / вебсторінки, які не містить жодної цінової пропозиції на подібний товар станом на січень 2025 року. Жодне з наведених посилань у мережі Інтернет не містить прямої інформації про продаж «аналогічних» товарів: кусачок для шкіри та ножиць манікюрних, а зазначені інформаційні ресурси опосередковано згадують певну інформацію, що була актуальна станом на 2023 рік.
Висновок СЛЕД Держмитслужби не містить обґрунтування про те, що оглянутий товар є оригінальним примірником марки «GF», а не його копією чи реплікою, що очевидно може продаватися за значно нижчою ціною.
Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що вартість незадекларованого товару на момент його ввезення становила 5233,67 EUR, що еквівалентно 247448,23 грн. Таким чином, до нього слід було застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі 30 відсотків вартості , що становить 72106,77 гривень (по курсу 47,28 грн. за 1 євро).
На підставі вищевикладених обставин, просив суд: у постанові Чернівецької митниці по справі про порушення митних правил №0040/UA408000/2025 від 05.03.2025 відносно нього змінити застосований захід стягнення в межах, передбачених ч.2 ст.471 МК України, зі штрафу у сумі 465 302,52 грн. на штраф у сумі 72106,77 грн.; стягнути з Чернівецької митниці на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та 40000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівці від 23 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
У постанові Чернівецької митниці по справі про порушення митних правил №0040/UA408000/2025 від 05.03.2025 відносно ОСОБА_1 змінено застосований захід стягнення в межах, передбачених ч.2 ст.471 МК України, зі штрафу у сумі 465 302,52 грн. на штраф у сумі 72106,77 грн.
Стягнуто з Чернівецької митниці Державної митної служби України за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
В решті вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 03.03.2026 року о 14 год. 00 хв.
В судове засідання сторони не з"явилися тоді як про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Заяв, клопотань - не надійшло. 
Відповідно до ст.311 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24.01.2025 в зону митного контролю п/п «Порубне-Сірст» Чернівецької митниці у напрямку «в`їзд в Україну» смугою руху "зелений коридор" в`їхав ОСОБА_1 на автомобілі марки «Мерседес Бенс спринтер» з д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», чим своїми діями заявив про відсутність у нього товарів, що підпадають під письмове декларування.
Під час здійсненню митних формальностей, виявлено не заявлений та не задекларований ОСОБА_1 товар, а саме: ножиці манікюрні іноземного виробництва в кількості 2590 шт. та кусачки для шкіри іноземного виробництва в кількості 4200 шт, які знаходились серед особистих речей.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані митним органом, як порушення митних правил та вчинення правопорушення, передбаченого статтею ч.2 ст.471 МК України.
Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечують учасники процесу (сторони), відповідач, визначаючи розмір стягнення, виходив із вартості товарів, визначених висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 05.02.2025 №1420003301-0051 з використанням товарознавчих методів експертизи, згідно якого було встановлено загальну вартість товару у сумі 1 551 008,40 грн.
Розмір штрафу визначено виходячи із частки 30 відсотків від 1 551 008,40 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім рівням дискримінації пропорційно. зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно. тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється Митним кодексом України.
У частині 2 статті 471 МК України передбачена адміністративна відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами. Санкція даної статті передбачає накладення на правопорушника стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів. 
Відповідно до норм ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
У нормах ч.8 ст.264 МК України визначено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
У рішенні "Надточій проти України" Європейський Суд з прав людини у справі зазначив, що "положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції".
Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Авшар проти Туреччини" в оцінці доказів суд встановив стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Отже, у справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом.
У статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються засобами: 1) письмовими. речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В основу визначення розміру штрафу відповідач поклав висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 05.02.2025 №1420003301-0051 з використанням товарознавчих методів експертизи, згідно якого було встановлено загальну вартість товару у сумі 1 551 008,40 грн.
Оцінюючи доводи учасників процесу щодо вартості товарів визначеної митним органом, суд виходить з такого.
У нормах ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.
Згідно з 4, ч.2, 3 ст.357 МК України, дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами. Призначення дослідження (аналізу, експертизи) в інших установах (організаціях) допускається лише у разі неможливості проведення дослідження (аналізу, експертизи) спеціалізованим органом з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленим підрозділом або за заявою декларанта чи уповноваженої ним особи підтвердження чи спростування результатів проведеного дослідження (аналізу, експертизи).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.515 Митного кодексу України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба - спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Як наведено вище, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.495 МКУ, посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб. уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст.255 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.
Положення ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є втіленням спеціально-дозвільного (імперативного) типу правового регулювання згідно з яким «Заборонено все, що прямо не вказано у законі».
Згідно з п.3 ч.1 ст.8 МК України, митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
У цьому випадку предметом дослідження є саме об`єктивність відповідного висновку.
Водночас, у ході розгляду справи знайшли своє підтвердження та не спростовані такі обставини.
Згідно з ч.ч.5,6 ст.515 МКУ, висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди. У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).
Водночас, суд не може залишити поза увагою такі обставини, які безпосередньо впливають на об`єктивність висновку експерта.
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових Експертиз та Експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, проведення експертиз (експертних досліджень) основним завданням товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції: визначення належності товарів класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; устанеовлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства-вирпобника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил. Згідно з Інструкції, з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеви стандарти, технічні умови, правила).
Судом встановлено, що товар, який фігурує у справі, ввозився з-за кордону в Україну. проте, яка інформація використовувалась для визначення його вартості матеріали справи не містять. Суд погоджується з доводами позивача про необ`єктивність вказаного висновку, які не були спростовані у ході розгляду справи відповідачем, з огляду на те, що ринкова вартість товару, що переміщувався через митний кордон України встановлена експертом лише на підставі цінових пропозицій з мережі Інтернет.
Окрім того, сам експерт у висновку вказує таку фразу: «При визначенні вартості об`єктів дослідження експерт ... виходив з наступних припущень/застережень:...». Тобто, достовірність висновку експерта фактично ґрунтується на припущеннях, що само по собі ставить під сумнів достовірність визначення вартості товару.
У процедурі притягнення до відповідальності за порушення ч.2 ст.471 МК України важливою складовою призначення покарання у вигляді сплати штрафу є ціна товару. Саме визначення дійсної вартості вилучених товарів має значення для правильного вирішення спору.
Таким чином, висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України - обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до положень ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до матеріалів справи , фактурна вартість ввезеного ОСОБА_1 товару с значно нижчою та на день ввезення товару на митну територію України становила згідно Інвойсу та товарних чеків (що перевищує 150 євро) становить 5083,67 Євро, що складає 240355 гривень.
Колегія суддів вважає, що оцінка товарів підлягає зменшенню відповідно до наданих позивачем документів щодо фактично сплачених коштів за їх дійсну вартість. Понесення таких фактичних витрат підтверджено наданими чеками.
Документи щодо дійсної вартості товару були також надані позивачем митному органу, до винесення протоколу про порушення митних правил та оскаржуваної постанови. Дані документи були надані при запровадженні митної справи відносно ОСОБА_1 , оскільки фіксують точну вартість товару.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а дійшов до висновку, що право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Зазначена правова позиція висловлена також Верховним Судом в постановах від 28.05.2019 у справі №816/2023/15, від 26.03.2019 у справі №812/8245/13-а, від 19.06.2018 у справі №826/704/16, яка згідно з ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування судом виборі і застосуванні до спірних правовідносин.
Враховуючи зазначене, суд взяв до уваги долучені позивачем фіскальні чеки, що узгоджується з ст.79 КАС України. 
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Рішенням ЄСПЛ "Краєва проти України" надано судам у справах про порушення митних правил застосовувати дискрецію щодо міри покарання в разі встановлення вини, з урахуванням ступеню вини, майнового стану правопорушника та знаходити справедливий баланс між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.
Враховуючи наведене, вартість переміщуваних через митний кордон товарів, згідно наданих позивачем доказів становить 240355 грн., а відтак розмір штрафу ( 30 %) становить 72106,77 який не буде надмірним тягарем для позивача та справедливим балансом між публічним інтересом і ступенем втручання у право мирного володіння майном.
За правилами ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід змінити захід стягнення шляхом зменшення його розміру в межах, передбачених ч.2 ст.471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 465302,52 грн. на штраф у сумі 72106,11 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Чернівецької митниці залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 23 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.