ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року справа №200/3577/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 р. у справі № 200/3577/25 (головуючий І інстанції Михайлик А.С. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення №057350008762 від 14.04.2025 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 05.04.2025 та призначити пенсію за віком з 15.04.2025, зарахувавши до трудового та страхового стажу для права на призначення пенсії не враховані періоди роботи з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 23.02.1987, з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 та періоди перебування на обліку в центрі зайнятості з 02.03.2003 по 26.11.2003, 27.11.2003 по 25.05.2004.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №057350008762 від 14.04.2025 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.04.2025, зарахувавши до стажу для права на призначення пенсії періоди роботи з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 23.02.1987, з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 та періоди перебування на обліку в центрі зайнятості 4 місяців та 25 днів за 2003 рік та 4 місяці 24 дні за 2004 рік.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що загальний страховий стаж позивача, за наслідками розгляду поданих документів, склав 26 років 6 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. 
До страхового стажу позивача не враховано наступні періоди: - з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 02.1987 згідно трудової книжки від 01.07.1985 Б/Н, оскільки вона містить пошкодження, в наказах наявні виправлення; - періоди роботи в колхозі з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 роки згідно трудової книжки відсутній час роботи за фактично тривалістю (відпрацьовані вихододні); - з 02.03.2003 по 26.11.2003, з 27.11.2003 по 25.05.2004 роки періоди перебування на обліку в центрі зайнятості, оскільки відсутня печатка; - архівні довідки від 15.11.2022 №12-05-19/41; № 12-05-19/42; № 12-05-19/43, оскільки вони потребують перевірки.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем змінено прізвище на ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи.
05.04.2025 позивач через веб-портал ПФУ надала заяву про призначення пенсії.
Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, що є відповідачем у справі.
14.04.2025 відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за № 057350008762 у зв`язку з недостатністю на дату звернення необхідного стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV для призначення пенсії за віком.
Згідно з рішенням за наданими документами та реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаж становить 26 років 6 місяців 13 днів.
В рішенні зазначено, що до стажу не враховано періоди з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 23.02.1987 згідно з трудовою книжкою від 01.07.1985 б/н, оскільки вона містить пошкодження, в наказах наявні виправлення; період роботи в колгоспі з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 згідно трудовою книжки відсутній час роботи за фактично тривалістю (відпрацьовані вихододні); період перебування на обліку в центрі зайнятості з 02.03.2003 по 26.11.2003; 27.11.2003 по 25.05.2004 не враховано через відсутність печатки; відомості архівних довідок від 15.11.2022 № 12-05-19/41; № 12-05-19/42;№ 12-05-19/43, не враховано через необхідність їх перевірки.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно статті 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не враховано періоди: з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 02.1987 згідно трудової книжки від 01.07.1985 Б/Н, оскільки вона містить пошкодження, в наказах наявні виправлення, суд зазначає наступне.
Трудова книжка позивача серії б/н (дата заповнення 01.07.1982), копія якої наявна в матеріалах справи, видана на ім`я ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_5 змінено на підставі свідоцтва від 29.07.1985) містить наступні записи про роботу позивача у спірних періодах:
01.07.1982 прийнято на посаду санітарки-няні 0,5 та прибиральниці няні 0,5 до ясел-саду «Топольок» село Октябрське, підставою внесення запису зазначено наказ № 35 від 01.07.1982 (запис 1);
01.09.***4 (рік нерозбірливо) зарахована на навчання до однорічного педагогічного класу, підставою внесення запису визначено наказ Міськрайво від 27.09.1984 (запис № 2);
01.08.1985 призначена вихователем Вирівського я/саду (назва нерозбірливо) підставою внесення запису визначено наказ № 29к від 29.07.1985 (запис № 3);
24.10.1985 переведена в Я/сад «Золотий ключик» (запис № 4);
24.10.1985 прийнята на посаду вихователя до ясел саду «Золотий ключик» за переводом (запис № 5);
27.02.**** (рік відсутній) звільнена із займаної посади у зв`язку із зміною місця проживання, підставо внесення запису визначено наказ від 23.02.1987 (запис №6);
10.03.1987 прийнята до колгоспу ім. Калініна на посаду вихователя дитячого садочку (запис № 7);
01.10.**87 (запис нерозбірливий) звільнена з колгоспу ім. Калініна за власним бажанням (запис №8);
01.05.1994 прийнята до д/саду село Володимирівка на посаду вихователя, підставою внесення запису визначено розпорядження № 18 від 01.05.1994 (запис № 9);
01.07.1998 звільнена у зв`язку з переведенням в д/сад на баланс КСП ім. Куйбишева, підставою внесення запису визначено розпорядження № 14 від 01.07.1998 (запис № 10).
В архівній довідці Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 15.11.2022 № 12.05-19/41 визначені відпрацьовані людино-дні та заробітна плата ОСОБА_6 за період роботи у дитячому садочку Топольок виконкому Октябрської сільської ради за 1982-1985 роки. Зокрема, з липня 1982 по лютий 1985 року.
В архівній довідці Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 15.11.2022 № 12.05-19/42 визначені відпрацьовані людино-дні та заробітна плата ОСОБА_4 за період роботи у Владимирському дитячому садочку виконкому Новоторецької сільської ради, зокрема за період з травня 1994 року по вересень 1996 року.
Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість врахування зазначених довідок без проведення перевірки через їх необґрунтованість та зауважує, що особа не може бути позбавлена свого права на отримання пенсії у належному розмірі через нездійснення відповідачем перевірки достовірності зазначених у таких довідках відомостей. Проведення перевірки достовірності документів здійснюється пенсійним органом, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Як зазначено Верховним Судом в постанові від 23.12.2020 у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.
Вказана позиція також підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03.06.2021 у справі №127/8001/17.
Тобто, нездійснення відповідачем перевірки обґрунтованості видачі документів підприємствами, установами та організаціями не може бути підставою для неврахування зазначених документів при призначенні та виплаті пенсії. Виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для неврахування поданих особою документів.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що записи 1-6 трудової книжки б/н у сукупності із відомостями довідки Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 15.11.2022 № 12.05-19/41 дозволяють встановити зайнятість позивача в період з 01.07.1982 по 27.02.1987 (дату звільнення позивача можна встановити з дати наказу про звільнення, на підставі якого такий запис внесений), з огляду на що зазначені періоди протиправно не враховані до стажу позивача.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в колгоспі з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 роки згідно трудової книжки відсутній час роботи за фактично тривалістю (відпрацьовані вихододні), суд зазначає наступне.
Записи про роботу з 10.03.1987 по 01.10.1987 та з 01.05.1994 по 01.07.1998 наявні в трудовій книжці позивача, а не трудовій книжці колгоспника.
Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 позивач мала статус члена колгоспу імені Куйбишева Добропільського району Донецької області з 19.11.1987 по 30.04.2000, зазначена трудова книжка не містить записів про роботу вихователем дитячого садку на умовах членства в колгоспі в періоди з 10.03.1987 по 01.10.1987 та з 01.05.1994 по 01.07.1998.
Суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412, та яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993) (далі - Інструкція №162).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців».
Згідно положень пункту 1, 13, 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (із змінами, далі - Постанова № 656), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та службовців. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника підприємстві, установі, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначають наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.
Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №654/890/17.
Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились такі дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до приписів ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310, якими передбачена наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
При цьому, відповідно до п.13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 р. та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
Відповідно до постанови КМУ від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», трудові книжки раніше встановленого зразка обмінові не підлягають (пункт 1); відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).
Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які свідчать про невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві здійснити запити щодо надання інформації необхідної для призначення / відмови у призначенні пенсії.
Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Проте, доказів вчинення відповідачем дій спрямованих на підтвердження достовірності записів в трудовій книжці позивача, які на думку відповідача є недостовірними, до суду відповідачем надано не було.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Суд вважає за можливе визначати страховий стаж позивача за період роботи у колгоспі з 10.03.1987 по 01.10.1987 та з 01.05.1994 по 01.07.1998 за загальним правилом із записів трудової книжки та із врахуванням архівної довідки Шахівської сільської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 15.11.2022 № 12.05-19/42 без встановлення виконання позивачем встановленого мінімуму, оскільки перевірки виконання такого мінімуму є обов`язковою лише під час врахування до стажу періоду трудової діяльності членів колгоспів.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу позивача не враховано періоди перебування на обліку в центрі зайнятості з 02.03.2003 по 26.11.2003, з 27.11.2003 по 25.05.2004 роки, оскільки відсутня печатка, суд зазначає наступне.
Трудова книжка позивача серії б/н (дата заповнення 01.07.1982), копія якої наявна в матеріалах справи, видана на ім`я ОСОБА_7 містить запис 23 (02.03.2003) про виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 23 п. 1,3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Запис про припинення цієї допомоги відсутній.
Водночас, відповідно до абз 3 ч.1 ст. 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, включається до страхового стажу.
Із врахуванням ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 зазначений період може бути врахованим до страхового стажу на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Так, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу наявні відомості про спецстажу позивача у 2003 році за кодом підстав ЗПЗ056А3 (період одержання допомоги по безробіттю відповідно до Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства) тривалістю 8 місяців 25 днів, та у 2004 році 4 місяці 24 дні, код страхувальника 23126132 - ДОБРОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ.
Отже, зазначений період підлягає врахуванню до страхового стажу як період отримання допомоги по безробіттю від Добропільського міського центру зайнятості на підставі відомостей про спецстаж Індивідуальних відомостей про особу тривалістю 8 місяців та 25 днів за 2003 рік та 4 місяці 24 дні за 2004 рік.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №057350008762 від 14.04.2025 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.04.2025, зарахувавши до стажу для права на призначення пенсії періоди роботи з 01.07.1982 по 01.08.1985; 01.08.1985 по 24.10.1985; 24.10.1985 по 23.02.1987, з 10.03.1987 по 01.10.1987, 01.05.1994 по 01.07.1998 та періоди перебування на обліку в центрі зайнятості 8 місяців та 25 днів за 2003 рік та 4 місяці 24 дні за 2004 рік.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 р. у справі № 200/3577/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 р. у справі №200/3577/25 - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 09 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко