справа № 644/4834/24
провадження № 2/619/26/26

Рішення
Іменем України

23 березня 2026 року,  
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 644/4834/24, 
імена (найменування) учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
відповідачка:  ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції),
вимоги позивача: про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, орган опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області,
представниця позивача: Пасмурова І.О.,
представник відповідача: Індутний-Шматько С.М. (у режимі відеоконференції).
представниця третьої особи: Филипів Н.В. (у режимі відеоконференції).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.
ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить вжити заходів зі встановлення причин перешкоджання відповідачки спілкуванню позивача з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю; зобов`язати відповідачку усунути перешкоди та не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми; зобов`язати надати відомості міста, адреси перебування дітей, з наданням відповідних доказів перебування; на час воєнного стану визначити спосіб спілкування з дітьми з понеділка по п`ятницю з 18-00 год до 19-30 год, кожну суботу та неділю з 10-00 год до 12-00 год спілкування з дітьми в режимі відеозв`язку через мережу інтернет (Telegram, Viber, WhatsApp та інші за стосунки) без присутності матері; починаючи з моменту закінчення введеного воєнного стану: два рази на місяць, перша, третя субота з 09-00 год суботи до 09-00 год неділі відвідування місця проживання батька, з можливістю залишатися з ночівлею, без супроводу матері, за їх згодою та з повідомленням матері про місце їх перебування; спільний відпочинок з дітьми – у період одного місяця влітку з метою їх оздоровлення, один тиждень під час зимових канікул, без присутності матері, за згодою дітей та попереднім повідомленням їх матері; у дні народження дітей з 14-00 год до 18-00 год без присутності матері, за місцем проживання дітей, з правом відвідування дітьми культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків, з урахуванням режиму для навчального закладу, який відвідує кожна дитина; зобов`язати відповідачку письмово попереджати про зміну місця фактичного проживання, місця реєстрації, місця навчання дітей та про намір перетину кордону дітьми. У обгрунутвання позову зазначено, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2010, від якого мають двох дітей. Після розлучення діти залишилися проживати з матір`ю, а він забезпечував їх певний рівень життя та піклувався про їх розвиток та здоров`я. У зв`язку з тим, що діти проживали з ним більше року, у лютому 2020 року він звернувся до Департаменту служб у справах дітей із заявою про визначення місця проживання дітей з батьком. У відповідачки було ще двоє дітей і вона не мала власного житла, тому забезпечення побуту та виховання їх спільних дітей повністю було на його матері. Після повномасштабного вторгнення відповідачка з дітьми переїхала у Львівську область і стала чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом блокування його контакту в телефонах дітей. 
Представником відповідачки надано відзив, у якому зазначено, що 03.12.2015 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/10065/15-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 583,50 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 09.10.2015 року й до досягнення дітьми повноліття. 19.09.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/5695/16-ц, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Неповнолітні діти залишилися проживати з позивачем, що було добровільно вирішено сторонами. 17.03.2020 між відповідачем та ОСОБА_5 укладено шлюб. 11.11.2020 рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 661 визначено місце проживання малолітніх дітей разом із відповідачем. 04.12.2020 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/10300/19, змінено спосіб стягнення та розмір аліментів, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Починаючи з 05.01.2021 і до березня 2023 року сплата аліментів позивачем не проводилась, а з квітня 2023 року і до серпня 2024 року аліменти майже не сплачувалися, у зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість станом на 19.10.2023 року у сумі 117878,84 грн. Відповідач на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є волонтером ГО «За кращий Харків», учасником козацьких підрозділів, має позитивну характеристику та користується суспільним авторитетом. Згідно з посвідченням батьків багатодітної сім`ї НОМЕР_1 від 01.02.2018 року, виданим Золочівською районною державною адміністрацією, відповідач та її чоловік ОСОБА_5 спільно виховують п`ятьох дітей. Позивач не звертався до Служби у справах дітей, щоб налагодити спілкування з дітьми, жодних спроб та бажання брати участь у вихованні не виявляв. У зв`язку з бойовими діями у м. Харкові родина відповідача була змушена змінити місце проживання та мешкала у АДРЕСА_1 , в орендованій квартирі, де за заявою відповідача спеціалістами було проведено обстеження умов проживання, про що 18.08.2023 складено відповідний акт, згідно з яким для виховання та розвитку дітей створено добрі умови, а стосунки у сім`ї є дружніми та люблячими. Відповідач та діти є внутрішньо переміщеними особами, наразі мешкають за адресою АДРЕСА_2 . Харківським РУП № 2 ГУНП в Харківській області 27.10.2023 за заявою відповідача внесено відомості до ЄРДР за № 12023226210000475 за ч. 1 ст. 164 КК України щодо злісного ухилення позивача від сплати аліментів. На даний час досудове розслідування триває. 28.05.2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова (справа № 644/3409/24) відкрито провадження за позовом відповідача до позивача про позбавлення батьківських прав. На даний час розгляд справи триває. 14.05.2024 заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова стягнуто з позивача на користь відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 116930,75 грн, а 17.10.2024 це скасовано, розгляд справи триває. В серпні/вересні 2024 року позивачем повністю сплачено на рахунки виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів. З наведеного вбачається, що позивач протягом тривалого часу ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні дітей, не цікавився їх життям, не надавав матеріальної допомоги та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач ніколи не перешкоджала та не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, отже вважають, що відсутній предмет спору, позовна заява є безпідставною, не обґрунтованою та подана до суду виключно з метою подальшого захисту у справі про позбавлення позивача батьківських прав. Попередній розрахунок витрат які очікує понести відповідач у справі, складає 15000 грн. за правничу допомогу адвоката.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.10.2024 справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Богодухівського районного суду Харківської області.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14.11.2024 справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Дергачівського районного суду Харківської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 справу № 644/4834/24 розподілено судді Нечипоренко І.М.
Відповідно до ухвали суду від 16.12.2024 справу №644/4834/24 прийнято до провадження Дергачівського районного суду Харківської області, призначено підготовче засідання на 29.01.2025, яке за клопотанням представниці позивача було відкладено на 18.03.2025, 24.04.2025.
Ухвалою суду від 24.04.2024 відмовлено представнику відповідачки у клопотанні про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи.
Ухвалою суду від 24.04.2024 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 03.06.2025. Судові засідання неодноразово відкладалися у зв`язку з ненаданням третьою особою висновку щодо розв`язання спору, витребуванням у Мінсоцполітики відомостей щодо відповідачки та дітей як внутрішньо переміщених осіб та адреси їх фактичного проживання та ненадходженням цих відомостей, залученням до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору Служби у справах дітей Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області та органу опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, яких зобов`язано було надати висновок щодо розв`язання спору, визнанням обов`язкової явки позивача у судове засідання, клопотанням представниці третьої особи. 
Представниця позивача та позивач у судовому засіданні позов підтримали, про обставини справи пояснили, як зазначено вище.
Відповідачка та представник у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши, що відповідачка жодним чином не перешкоджає спілкуванню батька з дітьми. Дійсно, мало місце один раз блокування телефону позивача, коли він дзвонив у стані алкогольного сп`яніння. Жодного разу позивач не приїхав до дітей, тривалий час не платив аліменти, не спілкувався з дітьми ніяким чином. Відповідачка не заперечує, щоб позивач приїздив до них і спілкувався з дітьми, зазначає, що не проти спілкування батька з дітьми телефоном чи іншими засобами. 
Представниця органу опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області у судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що була заслухана думка неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого надано висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у ви хованні неповнолітніх дітей. 
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 7-8).
Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 по справі №644/5695/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_7 » ( т. 1 а.с. 9).
За рішенням №661 Виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.11.2020 місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 109).
Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.12.2020 по справі №644/10300/19 змінено спосіб стягнення та розмір аліментів, що були стягнуті на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2015 та стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (т. 1 а.с. 107-108).
На даний час відповідачка з дітьми як внутрішньо переміщені особи фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
При зверненні до суду з цим позовом позивач посилався на те, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми.
Посилання відповідачки на те, що нібито нею не чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, спростовуються наданими позивачем відомостями скріншота переписки сторін (т. 1 а.с. 154), де вона написала позивачу, що «блокує його номер на телефонах дітей сьогодні», а у судовому засіданні зазначила, що це було зроблено один раз, оскільки позивач телефонував у нетверезому стані. Крім того, у судах наявні спори, розгляд яких триває до цього часу, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (справа №644/8405/23), про позбавлення батьківських прав (справа №644/3409/24).
Суд зазначає, що наведене у своїй сукупності свідчить про наявність спору між сторонами щодо вільного спілкування батька з дітьми. 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Порядок спілкування батька з дитиною, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 зазначено:
«міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди. У справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Верховний Суд вкотре наголошує, що при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків. Судам необхідно враховувати загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, надавати ретельну оцінку низці факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися.
При вирішенні питання щодо участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно пам`ятати, що у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22, зроблений висновок про те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 вказано: «Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дочкою та сином, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суди дійшли правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень ОСОБА_1 з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідачку на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України».
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Отже, законодавець визначив, що умовою постановлення судом рішення всупереч думки дитини, яка може її висловити, є забезпечення найкращих інтересів дитини.
Схожі зі статтею 171 СК України положення закріплені і у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (дія якої, відповідно до Закону України від 03 серпня 2006 року № 69-V, поширюється, зокрема, на розгляд судами справ про визначення місця проживання дитини) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння:
- упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;
- у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.
У рішенні від 02 лютого 2016 року у справі «N.Ts. and Others v. Georgia», заява № 71776/12, § 72, ЄСПЛ вказував, що діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та їх вислуховували з питань, що їх стосуються. Зокрема по мірі того, як діти дорослішають, і з плином часу вони можуть формулювати власну думку про свій контакт (спілкування) з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також праву на повагу до їхнього приватного життя.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції була заслухана думка неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначили, що не бажають спілкуватися з батьком, тому що він їх викрадав, по телефону дзвонить дуже рідко, вони майже не спілкуються.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Разом з тим, небажання дітей спілкуватися з батьком не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Суд зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.
У контексті наведеного суд зазначає, що наявність у дітей образи на батька та, відповідно, негативне ставлення до нього, небажання спілкуватися з батьком, не свідчить про те, що вони усвідомлюють наслідки та свідомо бажають розірвати з ним сімейні стосунки, а тому ухвалення судом судового рішення всупереч думці дітей, є виправданим.
На виконання вимог ст. 19 СК України, Кам`янка-Бузькою міською радою Львівської області надано висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті, за змістом якого, заслухавши думку неповнолітніх  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважають за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_9 , шляхом надання йому права на регулярне особисте спілкування з дітьми на території місця тимчасового перебування. Забезпечити можливість безперешкодного дистанційного спілкування в режимі відеозв`язку через Інтернет (Telegram, Viber, WhatsApp та інші за стосунки) без присутності матері, з 18 год до 19 год 30 хв. Відмовити у задоволенні вимог щодо перебування дітей за місцем проживання батька у прифронтовій зоні до стабілізації безпекової ситуації.
Інші надані сторонами докази не стосуються предмета доказування у цій справі, тому судом оцінка таким доказам не надається. 
На підставі наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлено, що батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у добровільному порядку не можуть досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дітей, у вихованні і спілкуванні із ними.
Суд, урахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, дійшов висновку, що виїзд дітей у Львівську область не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дітьми, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з батьком. 
Судом не встановлено негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дітям, таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і відбувається саме в їх інтересах, право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Встановлення стосунків та емоційного контакту неповнолітніх дітей з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей із батьком.
Взявши до уваги бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, суд частково бере до уваги висновок Кам`янка-Бузької міської ради, в частині забезпечення відповідачу на час воєнного стану в Україні можливості безперешкодного дистанційного спілкування з дітьми в режимі відеозв`язку через Інтернет (Telegram, Viber, WhatsApp та інші за стосунки) без присутності матері, у проміжок часу з 18 год до 19 год 30 хв щодня, а починаючи з моменту закінчення введеного в Україні воєнного стану: два рази на місяць, перша, третя субота з 09-00 год суботи до 09-00 год неділі відвідування місця проживання батька, з можливістю залишатися з ночівлею, без супроводу матері, за їх згодою та з повідомленням матері про місце їх перебування, але з застереженням, що всі зустрічі батька з дітьми повинні відбуватися лише за згодою дітей, що відповідатиме їх якнайкращим інтересам та за сумлінного ставлення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей, а також надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із дітьми, приділяти їм увагу, брати участь у їх розвитку та вихованні.
До того ж, статтею 159 СК України не обмежується принцип рівності батьків у реалізації права на виховання, так само як і час проведений батьком зі своєю дитиною, а визначені дні та години спілкування батька з дітьми не порушуватимуть прав та інтересів дітей та сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком.
Разом із тим, інші заявлені позовні вимоги щодо спільного відпочинку з дітьми у період одного місяця влітку з метою їх оздоровлення, одного тижня під час зимових канікул, без присутності матері, за згодою дітей та попереднім повідомленням їх матері, у дні народження дітей та зобов`язання відповідачку письмово попереджати про зміну місця фактичного проживання, місця реєстрації, місця навчання дітей та про намір перетину кордону дітьми, стосуються договірного врегулювання виконання батьківських обов`язків та потребують досягнення згоди між сторонами, а тому задоволенню не підлягають.
Така правова позиція викладена у Постанові ВС від 30.07.2025 по справі №753/2281/23.
Водночас суд зазначає, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Суд звертає увагу на сталу практику Верховного Суду, що в такій категорії справ, незалежно від вирішення спору, сторони не позбавлені в майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини із врахуванням змін поведінки позивача, відповідних вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, що буде відповідати, насамперед, засадам якнайкращого забезпечення інтересів дитини (див. постанову від 29 травня 2024 року в справі № 354/608/15).
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати  ОСОБА_2 , у разі зміни місця проживання, надавати  ОСОБА_1 відомості про адреси перебування дітей.
Визначити ОСОБА_1 порядок зустрічей із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у такий спосіб: 
-на час воєнного стану в Україні визначити спосіб спілкування з дітьми щодня в період часу з 18-00 год до 19-30 год в режимі відеозв`язку через мережу інтернет (Telegram, Viber, WhatsApp та інші за стосунки) без присутності матері, за їх попередньою згодою;
- починаючи з моменту закінчення введеного в Україні воєнного стану: два рази на місяць, перша, третя субота з 09-00 год суботи до 09-00 год неділі відвідування місця проживання батька, з можливістю залишатися з ночівлею, без супроводу матері, за їх згодою, та з повідомленням матері про місце їх перебування.
В іншій частині позову відмовити. 
Надіслати сторонам копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а відповідачці надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідачка:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 26489104, місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, 55), Служба у справах дітей Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області (код ЄДРПОУ 44648058, місцезнаходження: м. Кам`янка Бузька, Львівська область, вул. Шевченка, 2), орган опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області (код ЄДРПОУ 04056196, місцезнаходження: м. Кам`янка Бузька, Львівська область, вул. Шевченка, 2).

Суддя І. М. Нечипоренко