Справа № 143/814/25
Провадження № 22-ц/801/450/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Справа № 143/814/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зубаня О. О. на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у складі судді Сича С. М. від 04 грудня 2025 року (дата складання повного тексту судового рішення: 08 грудня 2025 року), 

встановив:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з  ОСОБА_1 на його користь 26 337 грн 50 к. заборгованості за договором про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року, яка складається з: 
- 6 790 грн 00 к. заборгованості за тілом кредиту; 
- 18 847 грн 50 к. заборгованості за процентами;
- 700 грн 00 к. заборгованості за комісією за видачу кредиту.
На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 11 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та  ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100546120 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого товариство надало позичальниці кредитні кошти у розмірі 7 000 грн 00 к., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в порядку та строки, визначені договором. 
25 жовтня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 липня 2025 року до договору відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т від 25 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 на суму 2 6337 грн 50 к., з яких: 6 790 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 18 847 грн 50 к. заборгованість за процентами; 700 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Свої зобов`язання за кредитним договором  ОСОБА_1 виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду з позовною заявою утворилася заборгованість у зазначеному розмірі. 
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року у розмірі 26 337 грн 50 к., а також 2 422 грн 40 к. у відшкодування сплаченого судового збору, 1 500 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли кредитні відносини, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право вимоги за договором відступлення прав вимоги, тому суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості.
Крім того, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено повністю, суд першої інстанції на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) поклав на відповідачку обов`язок з відшкодування понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 к. Щодо вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн 00 к. суд встановив, що заявлений обсяг фактично виконаних робіт та витрачений на них час є неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих послуг, а тому керуючись принципами розумності та реальності таких витрат, прийшов до висновку про наявність підстав для їх зменшення до 1 500 грн 00 к., вважаючи зазначену суму обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Зубань О. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову, зокрема про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 7 000 грн 00 к. фактично отриманих коштів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» кредитного договору. Додані до позову копії договору від 11 липня 2022 року, паспорта кредиту та анкети-заяви не містять ані власноручного підпису, ані електронного цифрового підпису чи одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 . За відсутності письмової згоди сторін на використання аналогів власноручного підпису та підтвердження волевиявлення обох сторін у системі електронної комерції, такий правочин не може вважатися укладеним.
Крім того позивач не довів факт належного правонаступництва та придбання права вимоги саме до ОСОБА_1 . Наданий договір відступлення не містить обов`язкового додатка - реєстру боржників з даними відповідачки, а витяг з реєстру не є належним доказом, тому що не згадується в основному договорі як його невід`ємна частина. 
Також адвокат посилається на нікчемність умов договору щодо стягнення комісії та процентів за користування кредитом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та актуальної правової позиції Верховного Суду, встановлення платежів за дії, які не є самостійною послугою (як-от моніторинг заборгованості чи надання фінансового інструменту), заборонено. З огляду на це відповідачка визнає лише фактично отримане тіло кредиту в сумі 7 000 грн 00 к.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою - четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 11 липня 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала в електронному вигляді анкету-заяву на кредит № 100546120.
11 липня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 100546120, за умовами якого кредитодавець надав позичальниці фінансовий кредит у розмірі 7 000 грн. 00 к. на власні потреби загальним строком на 105 днів з 11 липня 2022 року по 24 жовтня 2022 року зі сплатою процентів та комісії (пункти 1.1 - 1.3 кредитного договору).
Відповідно до пунктів 1.5.1 - 1.5.3 договору комісія за надання кредиту становить 700 грн 00 к., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 1 050 грн 00 к., які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18 900 грн 00 к., які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом поточного періоду.
Кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 (пункт 2.1 договору).
Згідно з пунктом 3.3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені пунктами 1.1 - 1.5 та пунктом 2.4 цього договору.
За змістом пункту 6.1 договору цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та / або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору / електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (пункт 6.2. договору).
Відповідно до пункту 6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами в цілому.
Сторони погодили, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункти 6.4 - 6.5 договору). 
Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно із яким дата останнього платежу 24 жовтня 2022 року, сума кредиту за договором - 7 000 грн 00 к., проценти за користування кредитом - 19 950 грн 00 к., комісія за надання кредиту - 700 грн 00 к. Загальна вартість кредиту 27 650 грн 00 к.
З довідки ТОВ «Мілоан» від 12 червня 2025 року видно, що 11 липня 2022 року  ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_2 , зазначений нею у договорі, відправлено одноразовий ідентифікатор W50896.
Відповідно до платіжного доручення № 47638128 від 11 липня 2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало  ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 , зазначену в пункті 2.1 договору, грошові кошти в сумі 7 000 грн 00 к.; призначення платежу: кошти згідно з договором № 100546120. 
25 жовтня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло права вимоги до боржників, в тому числі до боржниці ОСОБА_1 за кредитним договором № 100546120 від 11 липня 2022 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 липня 2025 року до договору відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т від 25 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 26 337 грн 50 к., з яких: 6 790 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 18 847 грн 50 к. заборгованість за процентами; 700 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Згідно з наданим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100546120 становить 26 337 грн 50 к., з яких: 6 790 грн 00 к. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 18 847 грн 50 к. прострочена заборгованість за процентами; 700 грн 00 к. прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. 
Як видно з матеріалів справи договір про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. 
Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, номер телефону.
ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який заявниця використала для підтвердження підписання договору позики.
Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже заповненням анкети-заяви на кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року та підписанням договору про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року ОСОБА_1 підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та / або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
З метою підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено платіжне доручення № 47638128 від 11 липня 2022 року, яке підтверджує успішність проведення платежу  ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 10546120 в сумі 7 000 грн 00 к. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений в пункті 2.1 договору, що додатково підтверджує наявність правовідносин між сторонами справи згідно з укладеним кредитним договором.
Отже наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт укладення кредитного договору з відповідачкою та перерахування їй коштів за договором позики.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Укладаючи договір про споживчий кредит № 100546120 від 11 липня 2022 року сторони погодили всі істотні умови кредитування, зокрема комісію за надання кредиту у розмірі 700 грн 00 к. та проценти за користування кредитом протягом пільгового та поточного періодів (пункти 1.5.1 - 1.5.3 договору).
Додатком № 1 до кредитного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно із яким дата останнього платежу 24 жовтня 2022 року, сума кредиту за договором - 7 000 грн 00 к., проценти за користування кредитом - 19 950 грн 00 к., комісія за надання кредиту - 700 грн 00 к. Загальна вартість кредиту 27 650 грн 00 к.
З огляду на викладене, нарахування комісії та процентів є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування процентів, а також часткове погашення позичальницею заборгованості за кредитним договором.
Доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, факт укладення кредитного договору, перерахування та отримання відповідачкою кредитних коштів є доведеним, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією за надання кредиту є правильним.
Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
Проте ОСОБА_1 та її представник - адвокат Зубань О. О. не надали суду жодних доказів на спростування факту укладення кредитного договору, або факту перерахування та отримання позичальницею кредитних коштів. 
Будь яких доказів, які б спростували створення  ОСОБА_1 особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та / або електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж  ОСОБА_1 , а також як укладення самого договору, так і отримання нею коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 матеріали справи не містять.
Крім того заперечуючи правильність нарахування заборгованості за кредитним договором заявники не навели власних розрахунків та не спростували розрахунок, складений позивачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору щодо стягнення комісії та процентів за користування кредитом є нікчемними, оскільки встановлюють платежі за дії, що не є самостійними послугами, апеляційний суд відхиляє, тому що згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та положеннями Закону України «Про споживче кредитування» проценти та плата за обслуговування кредитного ліміту визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання чи додатковими послугами у розумінні законодавства про захист прав споживачів, а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуття права вимоги за відповідним кредитним договором, то апеляційний суд виходить із такого.
Частиною першою статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України), проте відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). 
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
В справі, що розглядається, первісний кредит ТОВ «Мілоан» 25 жовтня 2022 року уклало з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло права грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржниці ОСОБА_1 за кредитним договором № 100546120 від 11 липня 2022 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 липня 2025 року до договору відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т від 25 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 26 337 грн 50 к., з яких: 6 790 грн 00 к. заборгованість за тілом кредиту; 18 847 грн 50 к. заборгованість за процентами; 700 грн 00 к. заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, що витяг з реєстру боржників не є належним доказом переходу права вимоги до позивача за договором відступлення прав вимоги, тому що частиною другою статті 95 ЦПК України установлено, що якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, то суду в якості письмового доказу подається засвідчений витяг з документу, яким і є витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 84-МЛ/Т від 25 жовтня 2022 року, виготовлений представником позивача.
Таким чином позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за укладеним 11 липня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 100546120.
Апеляційний суд звертає також увагу, що згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Жодних заперечень щодо зобов`язання зі сплати боргу ТОВ «Мілоан», як і доказів про сплату цього боргу попередньому кредитору, чи принаймні вжиття заходів для такої сплати  ОСОБА_1 не навела, відповідно решта правовідносин, які виникли з договору відступлення права вимоги, стосуються лише їх сторін (ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») і не впливають на обсяг прав і обов`язків відповідачки.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, апеляційна скарга не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України процесуальні підстави для надання оцінки судовому рішенню в частині стягнення таких витрат відсутні.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зубаня О. О. залишити без задоволення, а рішення рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета