ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/4015/25
Номер провадження 22-ц/818/440/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2025 року в складі судді Якішиної О.М. по справі № 635/4015/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 1600595 від 21 квітня 2024 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн загальним строком на 360 днів за умови виконання графіку платежів, до 16 квітня 2025 року. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 3.65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Проте відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. 
04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» та ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» укладено договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги, зокрема, за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року з ОСОБА_1 . У відповідача станом на 04 вересня 2024 року утворилась заборгованість за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року у розмірі 26 183,86 грн, яка складається з: 9090,00 грн - заборгованість за кредитом; 12 893,86 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 0 грн - заборгованість за комісією; 4200,00 грн - сума заборгованості за пенею (штрафами). 
Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1600595 у розмірі 26 183,86 грн, а також суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року у розмірі 21 983,86 грн, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 2033,85 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5877,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами, що підлягають стягненню з нього на користь позивача як нового кредитора. Оскільки позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, у задоволенні вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 4200,00 грн відмовлено.
На вказане судове рішення 09 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. через систему «Електронний Суд» до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що копія кредитного договору, зокрема, пункт 10 «Реквізити сторін» не містить підписів сторін, що свідчить про його неукладеність. Не може бути розцінене як підпис договору фраза "Підписано 21.04.2024 11:27 ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 259072", яка знаходиться на першій сторінці копії договору, адже за звичаями ділового обороту реквізит «Підпис» розміщується завжди у кінці документа. До матеріалів справи не надано доказів направлення відповідачу одноразового ідентифікатора. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів, на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів. Договір факторингу містить ознаки штучної зміни, що робить його неналежним доказом. Підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні через їх недоведеність та завищення. Розмір витрат відповідача на правничу допомогу орієнтовно складає 10 000, 00 грн, докази чого будуть долучені до справи до ухвалення рішення суду або протягом 5-ти днів з дня його ухвалення.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 21 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1600595 (а.с. 19 зворот - 24).
Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн.
Згідно п. 1.3. Договору кредит надається строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 21 квітня 2024 року (дата надання кредиту). Строк, на який надається окрема частина кредиту, встановлюється Графіком платежів.
Відповідно до п. 1.4. Договору повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 16 квітня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості).
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 3,65 % річних на фактичну заборгованість за кредитом.
У п. 1.5.3. Договору визначено, що проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00 % річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 6.1. Договору це договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Договір підписано 21 квітня 2024 року ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 259072 об 11:27 (а.с. 19 зворот).
Додатками до договору є графік платежів, згідно якого ОСОБА_1 мав повертати кредит кожні 15 днів до 16 квітня 2025 року (а.с. 25), заява на отримання кредиту № 1600595 (а.с. 26), додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором (а.с. 26 зворот).
На підтвердження переказу на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10 000,00 грн позивачем надано копію повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 18 березня 2025 року № 8386 про успішність операції згідно договору з ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» № 120523/1 від 12 травня 2023 року, ID платежу 13972117335 на суму 10 000,00 грн від 21 квітня 2024 року 11:27, номер договору 1600595, ПІБ клієнта ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_1 (а.с. 53). 
З відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси», вбачається, що ОСОБА_1 нараховувались проценти за користування кредитом з 22 квітня 2024 року до 21 травня 2024 року у розмірі по 1,00 грн на день, з 22 по 25 травня 2024 року - по 140,00 грн на день, з 26 травня 2024 року по 04 серпня 2024 року - по 127,26 грн на день, з 05 по 19 серпня 2024 року - по 126,00 грн на день, з 20 серпня 2024 року по 03 вересня 2024 року - по 123,20 грн на день, 04 вересня 2024 року - 120,40 грн. Крім того, 25 травня 2024 року сплачено процентів у розмірі 590,00 грн, тіла кредиту на суму 910,00 грн. Шість разів нараховано штраф у розмірі по 700,00 грн (а.с. 17-18). 
04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» укладено договір факторингу № 04092024, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с. 37 зворот - 45).
Пунктом 2.1.3. договору факторингу передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства.
На підтвердження факту оплати за договором факторингу надано копію платіжної інструкції № 402 від 04 вересня 2024 року на суму 519 164,88 грн (а.с. 49 зворот).
З копії акту прийому-передачі документів за договором факторингу від 04 вересня 2024 року вбачається, що фактором прийнято в електронному форматі договори з боржниками згідно реєстру прав вимог № 1 від 04 вересня 2024 року та інформацію згідно реєстру прав вимог № 1 в електронному вигляді (а.с. 27 зворот).
З витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 04 вересня 2024 року до договору факторингу № 04092024 від 04 вересня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року на суму заборгованості 26 183,86 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту 9090,00 грн, за процентами за користування кредитом 12 893,86 грн, неустойка 4200,00 грн (а.с. 27).
13 березня 2025 року адвокатом ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» направлено на ім`я ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту за договором від 21 квітня 2024 року у розмірі 26 183,86 грн (а.с. 15 зворот - 16 зворот).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
З договору про споживчий кредит № 1600595 від 21 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ОСОБА_1 вбачається,що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
З доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що позивачем не підтверджено належними доказами факту підписання ним договору та надання йому кредитних коштів за цим договором, колегія суддів не погоджується.
Договір про споживчий кредит № 1600595 від 21 квітня 2024 року містить ПІБ ОСОБА_1 , його РНОКПП, відомості щодо адреси, номер телефону НОМЕР_2 . Доказів того, що такі дані товариством отримано не від нього або вони йому не належать чи використані будь-якими особами незаконно, відповідачем не надано. 
Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Отже, відповідач уклав із ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вказаний договір є чинним, недійсним судом не визнаний. 
Доводи відповідача щодо того, що фраза "Підписано 21.04.2024 11:27 ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 259072", яка знаходиться на першій сторінці копії договору, не може бути розцінена як підпис, оскільки підпис розміщується завжди у кінці документа, колегія суддів відхиляє, адже договір підписано в електронному вигляді, а місце розташування підпису в паперовій копії не спростовує факту підписання договору.
З повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 18 березня 2025 року № 8386 вбачається успішність операції з ID платежу 13972117335 на суму 10 000,00 грн від 21 квітня 2024 року 11:27, номер договору 1600595, ПІБ клієнта ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_1 (а.с. 53). 
Доказів того, що картка з номером НОМЕР_1 йому не належить, та на неї 21 квітня 2024 року не було перераховано кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн за договором № 1600595, зокрема, виписки по рахунку, ОСОБА_1 не надав. Його заперечення щодо отримання кредитних коштів ґрунтуються лише на його особистих поясненнях.
До того ж, відомості первісного кредитора ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» свідчать про те, що кредит позичальником частково повернуто, а саме сплачено 910,00 грн тіла кредиту та 590,00 грн процентів, тобто ОСОБА_1 частково виконував умови договору (а.с. 17-18).
Щодо доводів ОСОБА_1 про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту, то колегія суддів враховує, що ані ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси», ані позивач ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» не є банківськими установами, не відкривали позичальнику рахунку у банку, а лише перерахували за допомогою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» кредитні кошти на вже наявну у нього картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, які відповідачем жодним чином не спростовані.
Відступлення прав вимоги за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року не суперечить статті 514 ЦК України, на підтвердження переходу права вимоги позивачем надані належні докази, а саме копія договору факторингу, витяг з акту приймання-передачі прав, копія акту прийому-передачі документів.
Оскільки сума тіла кредиту ОСОБА_1 сплачена лише частково, у розмірі 910,00 грн, а залишок у розмірі 9090,00 грн не повернуто ані первісному, ані наступному кредитору, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про її стягнення з відповідача законним та обґрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутих з відповідача судом першої інстанції процентів за користування кредитом, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до п. 1.5.2, 1.5.3 договору від 21 квітня 2024 року проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 3,65 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00 % річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів.
Тобто договором передбачена процентна ставка у розмірі 0,01% на день (3,65% річних), а надалі - 1,4% на день (511 % річних).
З відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси», вбачається, що ОСОБА_1 нараховувались проценти за користування кредитом з 22 квітня 2024 року до 21 травня 2024 року у розмірі по 1,00 грн на день, з 22 по 25 травня 2024 року - по 140,00 грн на день, з 26 травня 2024 року по 04 серпня 2024 року - по 127,26 грн на день, з 05 по 19 серпня 2024 року - по 126,00 грн на день, з 20 серпня 2024 року по 03 вересня 2024 року - по 123,20 грн на день, 04 вересня 2024 року - 120,40 грн. Крім того, 25 травня 2024 року сплачено процентів у розмірі 590,00 грн, тіла кредиту на суму 910,00 грн, а також шість разів нараховано штраф у розмірі по 700,00 грн (а.с. 17-18). 
Однак, нарахування процентів за такими ставками суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
Враховуючи, що договір про надання грошових коштів у позику укладено між сторонами 21 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки.
За період з 22 квітня 2024 року по 21 травня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 0,01% на день, тобто по 1,00 грн, що не суперечить вищевказаному Закону. Всього за цей період нараховано 30,00 грн процентів, які сплачені 25 травня 2024 року.
З 22 по 25 травня 2024 року проценти нараховувались у розмірі по 140,00 грн на день, що відповідає процентній ставці 1,4% від тіла кредиту, не суперечить вищевказаному Закону, та нараховані за цей період проценти у розмірі 560,00 грн сплачені 25 травня 2024 року.
У подальшому з 26 травня 2024 року по 04 серпня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 1,4% у розмірі по 127,26 грн на день, з 05 по 19 серпня 2024 року - по 126,00 грн на день, 20 серпня 2024 року - 123,20 грн, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1,5%), визначений Законом. Всього за вказаний період нараховано процентів у розмірі 11 048,66 грн.
З 21 серпня 2024 року по 04 вересня 2024 року проценти повинні були нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%, що складає 9090,00 х 1% х 15 днів = 1 363,50 грн.
Отже, за заявлений позивачем період з ОСОБА_1 до стягнення підлягає 12 412,16 грн (11 048,66 + 1363,50) заборгованості за процентами.
Щодо вимог про стягнення неустойки у розмірі 4200,00 грн, то колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у її стягненні на підставі п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням розміру заборгованості, що піддягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП», з 21 983,86 грн до 21 502,16 грн, з яких 9090,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 412,16 грн - за процентами.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 13).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на 82,12 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1989,27 грн (2422,40 х 82,12%).
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3634,00 грн (а.с. 91). Апеляційну скаргу задоволено частково, відповідно на 17,88%, отже відповідачу позивачем підлягає відшкодуванню 649,76 грн судового збору (3634,00 х 17,88%).
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1339,51 грн (1989,27 - 649,76).
Крім того, у позовній заяві ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» просило стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» в суді першої інстанції представляв адвокат Середницький Є.В. на підставі ордеру АА № 1569919 від 23 квітня 2025 року та договору про надання правової допомоги № 012-25 від 03 березня 2025 року (а.с. 15, 31 зворот - 33).
Пунктом 3.1. договору передбачено, що за послуги щодо надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 7000,00 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника.
З додатку № 1 до вказаного договору, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту прийому-передачі наданих послуг до договору вбачається, що адвокатом Середницьким Є.В. надано товариству послуги зі складання позовної заяви про стягнення заборгованості, серед інших, до ОСОБА_1 протягом 4 годин вартістю 7000,00 грн (а.с. 29-37).
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. При цьому, колегія суддів бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що передбачено додатком до договору про надання правничої допомоги, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
Враховуючи наведене, оскільки позов ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» задоволено частково, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 2000,00 грн.
Питання щодо судових витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу не вирішується, оскільки доказів щодо їх розміру не надано.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 червня 2025 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за договором № 1600595 від 21 квітня 2024 року, з 21 983,86 грн до 21 502 (двадцять одна тисяча п`ятсот дві) грн 16 коп, витрат по оплаті судового збору з 2033,85 грн до 1339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) грн 51 коп, витрат на професійну правничу допомогу з 5877,20 грн до 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук