Справа № 373/3270/25
Провадження № 2/373/355/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року      м. Переяслав
Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Опанасюка І.О., 
за участю:
секретаря судових засідань Бутович Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/3270/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

встановив:
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду з вказаною заявою та просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №51572594 від 20 квітня 2024 року в розмірі 15875 гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 2500, 00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 13275, 00 гривень та заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в розмірі 100, 00 гривень. Також просить стягнути понесені судові витрати які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 гривень.
В обгрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач вказав, що 20 квітня 2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту кредитодавця укладено договір про споживчий кредит № 51572594.
Вказаний договір відповідно до положень статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» укладено письмовій формі у вигляді електронного документа створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти у сумі 2 500 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Вказує, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у вказаному розмірі, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами.
02 жовтня 2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 02-10/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а кредитор набув у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі відповідача.
Отже, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 51572594.
Відповідач порушив умови кредитного договору, не погасив кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на дату звернення із цим позовом за ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 15875 гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 2500, 00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 13275, 00 гривень та заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в розмірі 100, 00 гривень.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15875 гривень, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
Ухвалою судді Переяславського міськрайонного суду ОСОБА_2 , від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 04.12.2025 №2606/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Переяславського міськрайонного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» суддя Керекеза Ярослава Ігорівна відрахована зі штату Переяславського міськрайонного суду Київської області з 10 грудня 2025 року (наказ суду від 09.12.2025 №13/к/тр).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі №373/3270/25 було визначено Опанасюка І.О.
Ухвалою судді Переяславського міськрайонного суду Опанасюка І.О., від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до свого провадження, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному провадженні без участі сторін, відзив на позов не подав.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 20 квітня 2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту кредитодавця укладено договір про споживчий кредит № 51572594, підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MWE5ZGMw.
Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит в сумі 2 500 гривень строком на 730 днів, дата погашення кредиту 19.04.2026 (пункти 2.2, 2.3 договору).
Згідно з підпунктом 2.7 договору процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.3 договору.
20 квітня 2024 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» через платіжну систему ТОВАРИСТВF З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Профіт-Гід» здійснено перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору № 51572594 у сумі 2 500 гривень на картку НОМЕР_1 .
02 жовтня 2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКО ФІН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 02-10/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а кредитор набув у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі ОСОБА_1 
Відповідно до реєстру боржників від 02.10.2025 (додаток № 3 до договору №02-10/25) ТОВ «ЕКО ФІН» як первісний кредитор відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» як новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 20.04.2024 № 51572594 на зальну суму 15 775 гривень, з яких 2 500 гривень заборгованість за кредитом, 13 275 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом. 
07.10.2025 позивач направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.
Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.
Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладено між ними договору про споживчий кредит № 51572594, про що свідчать їх підписи у договорі, зокрема зі сторони відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором MWE5ZGMw.
Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит в сумі 2 500 гривень строком на 730 днів, дата погашення кредиту 19.04.2026 (пункти 2.2, 2.3 договору).
Отже, підписавши договір про споживчий кредит № 51572594, ОСОБА_1 погодився на укладення такого договору на визначених і погоджених сторонами умовах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) на підставі змістовного аналізу частини першої статті 1054 ЦК України прийшла до висновку, що за правилом наведеної норми позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Конституційний суд України у рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України дійшов наступних висновків:
Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності.
Унормовуючи питання співіснування актів цивільного законодавства і договору, Кодекс з-поміж іншого визначає, що сторони в договорі можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від приписів актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).
Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.
За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.
З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.
За умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3.65 % відсотків річних (денна процентна ставка 0,01% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду (пункт 2.6 договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365% відсотків річних (денна процентна ставка 1% за один день) (пункт 2.7 договору).
Суд, надаючи оцінку встановленому в договорі розміру процентної ставки, виходить із наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що кредитний договір № 51572594 укладено 20.04.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
В даному випадку умови договору про споживчий кредит від 20 квітня 2024 року № 51572594 в частині визначення розміру процентної ставки не порушують вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Окремо в цій частині суд звертає увагу, що законодавець із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у такий спосіб визначив критерій за яким розмір процентної ставки, який перевищує 1% є несправедливим і порушує права споживача.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення Закону України «Про споживче кредитування», частина п`ята статті 8 якого надає кредитодавцю право на встановлення денної процентної ставки у розмірі, що не перевищує 1%.
Умови договору про споживчий кредит від 20 квітня 2024 року № 51572594 відповідають вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
В свою чергу, суд, перевіряючи обґрунтованість пред`явлених ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитом виходить із наступного.
02 жовтня 2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №02-10/25, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а кредитор набув у повному обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, в тому числі ОСОБА_1 .
Відповідно до реєстру боржників від 02.10.2025 (додаток № 3 до договору №02-10/25) ТОВ «ЕКО ФІН» як первісний кредитор відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» як новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит від 20.04.2024 № 51572594 на зальну суму 15 775 гривень, з яких 2 500 гривень заборгованість за кредитом, 13 275 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі-продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу.
Так, згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Судами у справі № 910/16579/20 установлено, що згідно з умовами спірного договору первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і зобов`язується сплатити первісному кредитору грошову суму гривневий еквівалент грошової суми 2 800 000 доларів США, що визначається за офіційним курсом НБУ. Отже, оспорюваний договір за його змістом був договором купівлі-продажу права вимоги в розумінні статті 655 ЦК України. Умова цього договору про те, що первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, а також повідомлення боржника за вимогою про її відступлення свідчить про виконання договору з боку продавця права вимоги одночасно з укладенням цього договору шляхом учинення цесії (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, п. 27).
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому Тому купівля права вимоги за іншою ціною, ніж вартість майна або сума грошових коштів, яку боржник за вимогою має передати кредитору, не свідчить про укладення сторонами договору факторингу. Натомість обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги.
Відповідно до умов укладеного між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 02.10.2025 № 02-10/25, сторони передбачили, що положення цього договору не передбачають фінансування первісного кредитора новим кредитором.
З урахуванням наведеного, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не набуло права здійснювати нарахування процентів за договором про споживчий кредит від 20 квітня 2024 року № 51572594.
В зв`язку з цим вимоги у частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом після відступлення права вимоги у сумі 100 гривень задоволенню не підлягають.
В свою чергу суд, перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок у частині нарахування процентів за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, приходить до висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит від 20 квітня 2024 року № 51572594 у частині процентів за користування кредитом у сумі 12 528,50 гривень:
2 500 гривень (тіло кредиту) х 0,01% х 14 днів (з 20.04.2024 по 03.05.2024) = 3,50 гривень (проценти, нараховані за дисконтний період відповідно до п. 2.6 договору)
2 500 гривень (тіло кредиту) х 1% х 533 днів (з 04 травня 2024 року по 02 жовтня 2025 року) = 13 275 гривень. (проценти, нараховані за стандартною процентною ставкою відповідно до п. 2.7 договору)
Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, щодо розміру заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором у розмірі 2 500 грн.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит № 51572594 від 20.04.2024 на загальну суму 15 775,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 2 500 грн., заборгованості за нарахованими процентами 13 275,00 грн.
Отже, позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення з Бочаріна заборгованості за договором про споживчий кредит № 51572594 від 20.04.2024 підлягають задоволенню частково.
Щодо стягнення судових витрат, суд приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 407,13 гривень.
Позивач також просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
02.07.2024 між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги.
Згідно із витягом з акту № 20 про надання юридичної допомоги від 10.10.2025, заявкою на надання юридичної допомоги № 72 від 03.10.2025, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 9 000,00 грн, яка складається із надання усної консультації у розмірі 3000 грн. та складання позовної заяви у розмірі 6000 грн.
Відповідно до п. 1-4 ч. 4. ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3 обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В той же час, зменшення витрат на правничу допомогу в цивільній справі можливе лише за обґрунтованим клопотанням іншої сторони у разі недотримання вимог щодо співмірності (складність справи, час, обсяг послуг). Суд не має права зменшувати ці витрати з власної ініціативи, про що зроблено висновок у постанові Касаційного цивільного суд Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлялось.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 512, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №51572594 від 20.04.2024 у розмірі 15775 (п`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, з яких: 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту; 13275 (тринадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок проценти.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2407 (дві тисячі чотириста сім) гривень 13 копійок. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, 03150; код ЄДРПОУ 42640371;
відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП  НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Опанасюк