ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1440/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,
та представників:
прокурора - Колодяжна А. В.,
позивача - Павлюк В. С. (в режимі відеоконференції),
відповідача - Ляха Р. М. (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 
та рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025
у справі № 916/1440/25
за позовом заступника керівника Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одестехносервіс"
про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку,
В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси (найменування змінено на Хаджибейську окружну прокуратуру міста Одеси (далі - Прокурор)) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Одеська міська рада; Міськрада; позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одестехносервіс" (далі - ТОВ "Одестехносервіс"; відповідач) 1 025 612,05 грн заборгованості з орендної плати та пені; розірвання договору оренди земельної ділянки від 17.09.2008, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ "Одестехносервіс", посвідченого приватним нотаріусом Чужовською Н. Ю. за № 4214, зареєстрованого 17.11.2008 в Одеській регіональній філії ДП Центр ДЗК за № 040850500090, відомості про право оренди за яким внесені 22.10.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 28564040). Прокурор просив також зобов`язати ТОВ "Одестехносервіс" повернути Одеській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:65:007:0015 загальною площею 2,6767 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27. 
01.08.2025 до Господарського суду Одеської області від Прокурора надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої він просив розглядати вимоги про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку. При цьому раніше подані заяви про зменшення позовних вимог просив залишити без розгляду.
Позовні вимоги Прокурор обґрунтував неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди в частині сплати орендних платежів протягом 2022- 2024 років, в результаті чого у нього наявна заборгованість, яка підлягає стягненню з пенею. Наявність заборгованості зі сплати орендної плати, на переконання Прокурора, є підставою для розірвання договору згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) і не потребує доведення істотного порушення відповідачем зобов`язань. На обґрунтування позову Прокурор посилається також на недотримання ТОВ "Одестехносервіс" терміну завершення будівництва на земельній ділянці, який остаточно сплинув 30.09.2018. Посилаючись на ст. 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зазначав, що Одеська міська рада, укладаючи договір оренди, очікувала на створення дієвих передумов відбудови і економічного відновлення інтересів територіальної громади, створення нових робочих місць, розвитку інфраструктури, залучення додаткових надходжень до місцевого бюджету, що було б можливим за умови належного освоєння земельної ділянки, використання її за цільовим призначенням, завершення будівництва та введення в експлуатацію виробничо-складського комплексу. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 (суддя - С. П. Желєзна), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 (головуючий суддя - Г. І. Діброва, судді - Я. Ф. Савицький, А. І. Ярош), у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.09.2006 виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 497 "Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю "Одестехносервіс" на проєктування та будівництво виробничо-складського комплексу в районі 6-го кілометру Овідіопольської дороги".
18.09.2006 між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТОВ "Одестехносервіс" було укладено договір пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси. Зазначений договір було укладено у зв`язку з наданням відповідачу права на забудову земельної ділянки за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги.
20.03.2007 виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 345 "Про надання ТОВ "Одестехносервіс" земельної ділянки площею 2,6767 га за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги, в довгострокову оренду на 49 років".
05.04.2007 Одеською міською радою було прийнято рішення № 1222-V, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ТОВ "Одестехносервіс" земельну ділянку площею 2,6767 га за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги в оренду на 49 років.
17.09.2008 між Одеською міською радою (орендодавець) і ТОВ "Одестехносервіс" (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований 17.11.2008 в Одеській державній регіональній філії ДП "Центр ДЗК" за № 040850500090, відповідно до якого орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішення Одеської міської ради від 05.04.2007 № 1222-V передає, а орендар - приймає у строкове платне володіння, користування земельну ділянку площею 26767 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 26767 кв.м для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу, у тому числі по угіддях: під спорудами - 472 кв.м, інші - 26295 кв.м. На земельній ділянці розташована будівля - нежитлове приміщення, яке належить ТОВ "Одестехносервіс" на підставі рішення Одеського обласного постійно діючого третейського суду асоціації "Юрікс-Тіс" (справа № ТС-4-Д/2006) від 10.05.2006, право власності на яке зареєстровано КП "ОМБТІ та РОН" 30.05.2006 в книзі 52неж-106 за номером запису 5720.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період будівництва становить 1 990 541,87 грн з урахуванням індексації за 2007 рік. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період експлуатації становить 4 777 135,40 грн з урахуванням індексації за 2007 рік (п. 2.3 договору).
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору його укладено терміном на 49 років (у тому числі на 3 роки на період проєктування та будівництва) для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар має не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Згідно з п.п. 4.1, 4.2, 4.4 договору орендна плата за земельну ділянку площею 26767 кв.м, розрахована у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки, складає: 59 716,26 грн (на період будівництва); 143 314,06 грн (на період експлуатації). Орендна плата сплачується орендарем у грошовій безготівковій формі. Розмір орендної плати встановлюється за домовленістю сторін у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах, передбачених законодавством, залежно від збільшення ринкової вартості земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні. Орендар не звільняється від сплати орендної плати і сплачує її незалежно від результатів господарської діяльності. Умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін шляхом укладання відповідних угод, які мають бути нотаріально посвідчені та будуть невід`ємними частинами цього договору, крім випадків: зміни розміру земельного податку відповідно до чинного законодавства; коригування грошової оцінки земель міста Одеси, яка затверджується рішенням Одеської міської ради; зміни функціонального призначення будівлі або її частини. У цих випадках розмір орендної плати змінюється орендодавцем.
Земельна ділянка передається в оренду ТОВ "Одестехносервіс" для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу (п. 5.1 договору). 
Згідно з п. 6.1 договору передача земельної ділянки в оренду ТОВ "Одестехносервіс" здійснюється у відповідності з розробленим її проєктом відведення. Підставою для розроблення проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки є рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.09.2006 № 497. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 7.1 договору).
Згідно з розд. 9 договору орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за її цільовим призначенням згідно з п. 5.1 цього договору, додержання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, стандартів, норм і правил, проєктних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів.
Водночас орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди зобов`язання, додержуватися вимог, встановлених Законом України "Про оренду землі", виконувати обов`язки відповідно до умов договору і ЗК України; самостійно за даними Одеського міського управління земельних ресурсів щороку обчислювати суму орендної плати станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подавати відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом; використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням згідно з п. 5.1 цього договору (розд. 9 договору).
Положеннями п. 12.2 договору оренди визначено, що він може бути достроково розірвано за взаємною згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених Законом України "Про оренду землі", цим договором, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. 
Земельна ділянка за договором оренди землі від 17.09.2008 була передана у користування ТОВ "Одестехносервіс" на підставі акта приймання-передачі земельної ділянки. 
24.09.2010 виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення № 501, яким внесено зміни до рішення від 18.09.2006 № 497, вказавши таку адресу об`єкта земельної ділянки: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27; термін завершення будівництва - 30.09.2012; затверджено додаткову угоду до договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси від 18.09.2006. Зазначена адреса була присвоєна нежитловій будівлі розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 26.09.2007 № 578/01-06.
27.09.2010 між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ТОВ "Одестехносервіс" було укладено додаткову угоду до договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси від 18.09.2006. Крім того, 25.01.2013 до вказаного договору сторонами було внесено зміни згідно з додатковою угодою № 2.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що кінцевий строк завершення ТОВ "Одестехносервіс" будівництва був продовжений виконавчим комітетом Одеської міської ради до 30.09.2018 згідно з рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.01.2013 № 57, від 19.02.2013 № 2940-VI, від 25.02.2016 № 29.
17.10.2011 Інспекцією ДАБК в Одеській області було зареєстровано Декларацію № ОД08211058813 про початок виконання будівельних робіт від 14.10.2011, подану ТОВ "Одестехносервіс" для виконання робіт за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27.
У матеріалах справи також наявні дві сторінки проєкта розміщення складських приміщень від 2020 року, надані відповідачем. 
17.04.2014 державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про проведення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:65:007:0015 за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується витягом від 23.05.2024 № 379901399. При цьому запис про право оренди ТОВ "Одестехносервіс" земельної ділянки був внесений до державного реєстру 22.10.2018, що підтверджується витягом від 23.05.2024 № 379916029.
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:65:007:0015 вказана ділянка за цільовим призначенням віднесена до земель "для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості"; категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 у справі № 916/1784/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.04.2018, скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2017, відмовлено у задоволенні позовних вимог Прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ "Одестехносервіс", за участю третьої особи: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, про стягнення 703 355,55 грн заборгованості за договором оренди землі від 17.09.2008. Висновок суду обґрунтований відсутністю доказів введення комплексу в експлуатацію, що виключає можливість розрахунку орендної плати за ставкою для періоду експлуатації, а також відсутністю довідки ДПІ про заборгованість.
15.11.2018 між Одеською міською радою і ТОВ "Одестехносервіс" було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 17.09.2008, нотаріально посвідчену, якою викладено п. 1.1 договору у новій редакції та внесено зміни щодо розміру орендної плати.
21.03.2022 директором ТОВ "Одестехносервіс" видано наказ № 03/22 про обмеження доступу на територію та зупинення будівельних робіт до отримання дозволів військових частин. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що:
- листом від 21.06.2024 ГУ ДПС в Одеській області (на запит Прокурора) повідомило про податковий борг ТОВ "Одестехносервіс" з орендної плати у сумі 842 435,99 грн; 
- 17.06.2024 Малиновська окружна прокуратура міста Одеси (далі - Прокуратура) звернулася до Одеської міської ради із запитом, у якому просила надати інформацію щодо наявної у ТОВ "Одестехносервіс" заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди від 17.09.2008 за період з 01.01.2022 до дати надання відповіді; щодо завершення товариством будівництва товарно-складського комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27, та введення його в експлуатацію; про причини тривалого невиконання орендарем умов договору оренди в частині незавершення будівництва, а також інформацію щодо порядку здійснення міською радою контролю за дотриманням виконання орендарем умов договору оренди;
- 27.06.2024 Прокуратура звернулася до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради із запитом про надання інформації щодо звернення ТОВ "Одестехносервіс" за видачою містобудівних умов та обмежень за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27 (6-й км Овідіопольської дороги) або із заявами про надання дозволу на проведення реконструкції, демонтажу, внесення змін до інженерних систем тощо протягом 2010-2024 років;
- 27.06.2024 Прокуратура звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з запитом про надання інформації щодо звернення ТОВ "Одестехносервіс" у 2010-2024 роках для отримання документів, які надають право на початок виконання підготовчих та будівельних робіт, введення об`єктів в експлуатацію за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27;
- листом від 09.07.2024 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради за дорученням заступника Одеського міського голови (у відповідь на запит Прокуратури) повідомив, що розмір заборгованості ТОВ "Одестехносервіс" зі сплати орендної плати за договором оренди складає 877 105,99 грн, а також про вжиті заходи щодо її стягнення (направлення претензії). Крім того, у листі зазначено про ненадходження звернення орендаря щодо продовження строків на проведення будівництва; встановлення за результатами виїзду за місцезнаходженням ділянки використання її орендарем за цільовим призначенням; відсутність інформації про видачу ТОВ "Одестехносервіс" документів, які надають право на виконання будівельних та підготовчих робіт; 
- листом від 23.07.2024 Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради (у відповідь на запит від 27.06.2024) повідомив, що в Департаменті не зареєстровані відомості про видачу містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єктів будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27, а також будь-які звернення щодо їх отримання протягом 2010-2022 років;
- листом від 12.08.2024 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (у відповідь на запит від 27.06.2024) повідомило, що в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформації щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру щодо об`єктів за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27. Водночас Управлінням було повідомлено, що воно не здійснює повноваження з державного архітектурно-будівельного контролю у м. Одесі з 04.10.2016;
- листом від 15.11.2024 Державна інспекція архітектури та містобудування України у відповідь (на запит від 11.10.2024) повідомила, що шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині інформація та документи, що надають право на виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27, замовник - ТОВ "Одестехносервіс" відсутня;
- листом від 23.02.2025 Головне управління ДПС в Одеській області (у відповідь на запит від 24.01.2025) повідомило, що станом на 01.01.2025 у ТОВ "Одестехносервіс" наявна заборгованість (податковий борг) з орендної плати у розмірі 1 002 710, 76 грн, у тому числі, пеня у сумі 22 901, 29 грн. Управлінням були прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків товариства в рахунок погашення податкового боргу, на виконання яких у 2023-2024 роках з рахунків ТОВ "Одестехносервіс" було списано 237,01 грн.
11.10.2024 Прокуратура звернулася до Одеської міської ради із запитом, у якому просила надати інформацію про вжиття заходів з метою розірвання договору оренди, укладеного з ТОВ "Одестехносервіс".
Листом від 14.11.2024 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (у відповідь на запит від 11.10.2024) повідомив про направлення необхідних документів до юридичного департаменту для розгляду питання про стягнення з ТОВ "Одестехносервіс" заборгованості в судовому порядку. 
11.08.2025 Одеською регіональною торгово-промисловою палатою (далі - Одеською регіональною ТПП) було видано ТОВ "Одестехносервіс" сертифікат № 5100-25-1439 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), відповідно до якого обов`язок (зобов`язання), а саме: використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення (будівництво), забезпечення належного санітарного, протипожежного, екологічного стану земельної ділянки, будинків і споруд, розташованих на ній; забезпечення, у разі необхідності, проведення ремонтно-відбудовних або будівельних робіт, вільний доступ до земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27, у термін з 15.03.2022 до дати видачі сертифікату, є неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин. 
Предметом цього спору є розірвання договору оренди і зобов`язання повернути земельну ділянку.
Відмовляючи у задоволенні цього позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір не містить чітких строків завершення будівництва; що домовленість сторін про проєктування об`єкта протягом трирічного строку була включена до договору лише з метою надання відповідачу можливості сплачувати орендну плату за пільговими умовами протягом певного часу. Вказали на наявність майна відповідача на відповідній земельній ділянці. Несплату відповідачем орендної плати було оцінено судами з урахуванням форс-мажорних обставин та принципу, що розірвання договору є крайньою мірою. Зазначили про недобросовісну поведінку органу місцевого самоврядування (звернувся до суду з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати тільки після звернення Прокурора з цим позовом і не заявляв вимоги про розірвання договору).
Суди попередніх інстанцій встановили дотримання Прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" при зверненні з цим позовом. 
Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, Прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підстав п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме вказує на ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування ч. 1 ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України "Про оренду землі", викладених у постановах від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22, від 14.09.2023 у справі № 924/75/23, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20, від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, від 03.02.2026 у справі № 916/5152/24, від 23.04.2025 у справі № 916/5400/23.
Прокурор у касаційній скарзі посилається також на таке: 
- судами попередніх інстанцій порушено ст.ст. 2, 236, 76, 77, 78, 79, 86, 238 ГПК України, неправильно застосовано п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні";
- систематичну несплату відповідачем орендної плати (період 01.01.2022-31.07.2024) та невикористання земельної ділянки для узгодженої сторонами у договорі мети - будівництва виробничо-складського комплексу упродовж 17 років; 
- суди попередніх інстанцій виходили лише з наявності сертифіката Одеської регіональної ТПП. При цьому не надали оцінки доводам Прокурора про те, що зі змісту сертифіката вбачається, що останній видано на посвідчення форс-мажорних обставин не щодо обов`язку сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою;
- у сертифікаті зазначено, що період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) починається з 15.03.2022. А рішенням Господарського суду Одеської області від 29.08.2025 у справі № 916/680/25, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025, яким задоволено позов Одеської міської ради до ТОВ "Одестехносервіс" і стягнуто з останнього заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 17.09.2008 у розмірі 946 290,74 грн (основна сума заборгованості), установлено, що заборгованість виникла за період з 01.01.2022 по 31.07.2024. Тобто період з 01.01.2022 по 15.03.2022 (два з половиною місяці) у будь-якому разі не охоплений періодом дії форс-мажорних обставин, визначеним у сертифікаті;
- поза увагою суду залишилось і те, що, згідно з п. 2.1 договору належна на праві власності ТОВ "Одестехносервіс" будівля займає лише 472 кв.м від загальної площі земельної ділянки, яка (земельна ділянка) крім того була відведена орендарю не для експлуатації та обслуговування існуючого об`єкта нерухомого майна, а для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу, який більше як 17 років з часу відведення в оренду земельної ділянки відповідачем так і не збудовано;
- повернення спірної земельної ділянки у розпорядження територіальної громади міста Одеси з підстав систематичної несплати орендної плати жодним чином не становить для відповідача надмірного тягаря або втручання у мирне володіння майном, оскільки не позбавляє відповідача повторно звернутись до Одеської міської ради для отримання земельної ділянки площею, необхідної та достатньої для обслуговування існуючої будівлі;
- у п. 3.1 договору сторони узгодили, що договір укладено терміном на 49 років (у тому числі на 3 роки на період проєктування та будівництва) для проєктування, будівництва, експлуатації виробничо-складського комплексу. У вказаному пункті договору відсутні будь-які застереження про те, що трирічний строк на проєктування та будівництво виробничо-складського комплексу визначено виключно для цілей обрахунку орендної плати на пільгових умовах, як про це помилково зазначили суди попередніх інстанції. За результатами розгляду звернення відповідача, Одеською міською радою було прийнято рішення від 25.02.2016 № 29, яким внесено зміни до п.п. 2.4 п. 2 рішення від 18.09.2006 № 497 "Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю "Одестехносервіс" на проєктування та будівництво виробничо-складського комплексу в районі 6-го кілометру Овідіопольської дороги" та зазначено, що "завершення будівництва - до 30.09.2018". Відтермінування завершення будівництва у подальшому Одеською міською радою та ТОВ "Одестехносервіс" не узгоджувалось;
- сертифікатом про форс-мажорні обставини у будь-якому разі не підтверджується наявність непереборної сили, що унеможливлювала використання відповідачем земельної ділянки за період з 01.10.2018 по 14.03.2022;
- листи військових частин (на які містить посилання сертифікат) не адресовані ТОВ "Одестехносервіс". Натомість вищевказані листи були адресовані ОСОБА_1 , який, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не має жодного відношення до ТОВ "Одестехносервіс";
- Одеська міська рада брала участь у судових засіданнях у цій справі та наполягала на задоволенні позову.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 03.04.2026.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить не задовольняти касаційну скаргу Прокурора з підстав, наведених у цьому відзиві.
06.04.2026 Прокурор звернувся до Верховного Суду із письмовими поясненнями.
Заслухавши доповідь головуючого судді, Прокурора, представників сторін, переглянувши в касаційному порядку оскаржувані судові рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Законодавець у ст. 14 Конституції України закріпив норму, відповідно до якої земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у ст. 13 Конституції України, серед іншого, норму за якою земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах. 
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 цього Закону).
Права та обов`язки орендодавця визначає ст. 24 Закону України "Про оренду землі". Так, відповідно до цієї статті орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки законодавець визначив у Законі України "Про оренду землі", ЗК України та ЦК України.
Ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Здійснивши аналіз вказаних вище норм матеріального права, Верховний Суду у постанові від 23.04.2025 у справі № 916/5400/23, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, виснував, що: "згідно зі ст.ст. 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. У п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати. Відтак, Суд зазначає, що у разі неодноразової (два та більше випадків) повної несплати орендарем орендної плати, наявні підстави для розірвання договору оренди на підставі п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, при цьому, така несплата є самостійною підставою для розірвання договору. Натомість у випадку часткової сплати орендної плати (у розмірі, меншому за визначений умовами договору оренди землі), підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. У цьому контексті підлягає дослідженню питання істотності порушення умов договору іншою стороною, що потребує належної оцінки відповідно до положень договору оренди та обставин, пов`язаних з такою несплатою".
Верховний Суд у постанові від 03.02.2026 у справі № 916/5152/24, на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі, зазначив таке: "у п.п. 176-181 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23, на неврахування висновків в якій посилається заявник касаційної скарги та правові позиції в якій в силу ч. 4 ст. 300 ГПК України підлягають врахуванню судом касаційної інстанції, який у такому випадку не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, викладено таке: "176. Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних. 177. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми ч. 2 ст. 651 ЦК України немає потреби. 178. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, а загальне правило ч. 2 ст. 651 ЦК України". 179. Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України". 180. У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати. 181. Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати)". Проте суди попередніх інстанцій вказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 не врахували, обставини щодо наявності/відсутності підстав для розірвання спірного договору оренди землі виходячи з положень п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України з урахуванням зазначених правових позицій не встановили. Обмежившись посиланням на знаходження на спірній земельній ділянці належного відповідачу нерухомого майна не з`ясували питання чи така обставина свідчить про наявність/відсутність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати виходячи з положень чинного законодавства. Ураховуючи викладене, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висновки судів є передчасними, а тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення та постанову судів попередніх інстанцій слід скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 зазначила таке: "поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилося те, що продовження договірних відносин з орендарем, який систематично не виконує договірні умови щодо сплати орендної плати, є недоцільним і фактично є неефективним використанням наявних у громаді ресурсів як орендодавця, оскільки має місце недонадходження коштів до бюджету відповідного органу місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що задоволення позову прокурора призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) наведене правило застосовне не тільки для захисту інтересів власника майна, а й його правомірного володільця, яким у спірних правовідносинах є відповідач - орендар. У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які потрібно оцінити, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно. Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, у визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Оцінюючи зазначені критерії в контексті обставин цієї справи, суди виснували, що задоволення позову не буде виправданим та пропорційним, не приведе до позитивних наслідків, оскільки фактично призведе до позбавлення територіальної громади надходжень до місцевого бюджету з оренди спірних земельних ділянок, що спричинить ще більш негативні наслідки для територіальної громади. Рада буде змушена опікуватися пошуком нового орендаря та оформленням правовідносин з ним, що призведе до істотних втрат, браку коштів за оренду земельних ділянок тривалий проміжок часу. Втручання в право відповідача на мирне володіння майном не буде пропорційним визначеним цілям, оскільки прокурор не навів належної аргументації щодо компенсації втрат відповідача у разі задоволення позову. Втім, суди не врахували, що підставою позову прокурора, поданого в інтересах держави в особі Ради, було те, що орендар майже чотири роки належно та добросовісно не виконував свої обов`язки, визначені договорами оренди, хоча, укладаючи договори оренди землі, відповідач зобов`язувався сплачувати орендну плату в установленому розмірі та у строк, передбачений умовами договорів, а також був обізнаний з негативними для нього наслідками в разі порушення ним зобов`язань. Розірвання договорів та повернення у власність територіальної громади земельних ділянок у випадку встановлення протиправної поведінки самого орендаря здійснюється на підставі закону та укладеного з ним договору, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до суспільних інтересів у тому, щоб така передача в оренду землі сприяла досягненню максимального економічного ефекту від оренди об`єктів комунальної власності, оскільки ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди для утворення та використання фінансових ресурсів, потрібних для забезпечення функцій та повноважень органів місцевого самоврядування. Також задоволення позовних вимог не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, оскільки таке втручання є прогнозованим наслідком недобросовісних дій самого орендаря, який свідомо допустив систематичне неналежне виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, як-от: двічі не сплачував орендну плату у повному розмірі. Подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21. З огляду на характер спірних правовідносин, обставини недобросовісного виконання умов договорів саме орендарем, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо невідповідності заходу втручання в право оренди ТОВ "Нафтоком ОІЛ" (у виді розірвання договорів оренди землі 1, 2, 3) критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ".
Вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі і за наявності правових підстав для розірвання договору неодмінним є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку, що була у його користуванні (див. постанову Верховного Суду від 17.02.2026 у справі № 922/481/25, яка враховується з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України).
Колегія суддів також зазначає таке.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі (див. постанову Верховного Суду від 10.03.2026 у справі № 908/1965/24).
Ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (подібні за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16). Тож, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.
Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 дійшов висновку про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (див. постанову Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
Верховного Суду у постановах від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 27.02.2025 у справі № 520/2941/24 також зазначив, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.
Разом з тим Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 дійшов висновку про те, що: "сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
Аналізуючи оскаржувані судові рішення, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій не здійснили повної оцінки доказів у справі, не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Зі змісту оскаржуваних рішень убачається, що суди не надали належної оцінки тій обставині, що систематична несплата орендної плати (два та більше разів) є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору оренди землі (п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України). При цьому погашення орендарем заборгованості (стягнення її з нього) не нівелює факт порушення та не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору на підставі вказаної норми матеріального права (п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України). Посилаючись на недоцільність застосування крайнього заходу у вигляді розірвання договору, суди не мотивували цей висновок з урахуванням наявних у справі доказів та правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23. Поза належною увагою господарських судів залишилися й доводи Прокурора про те, що у справі № 916/680/25 з відповідача стягнуто заборгованість за період з 01.01.2022 по 31.07.2024, що несплата орендної плати є систематичною, а не неістотною недоплатою, за якої пропорційним способом захисту могло б бути стягнення коштів і позивач ним скористався. Крім того, суди: не здійснили належної оцінки сертифіката від 11.08.2025 № 5100-25-1439 відповідно до вимог ст. 86 ГПК України (крім того, що форс-мажорні обставини за ним охоплюють період з 15.03.2022 по 11.08.2025 (див. постанову Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17); не з`ясували, чи може наявність на земельній ділянці приміщення відповідача (площею 472 кв.м) бути перешкодою для розірвання договору оренди (площею 2,6767 га) у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати (див. також постанову Верховного Суду від 03.02.2026 у справі № 916/5152/24); в повному обсязі не надали оцінки аргументам Прокурора щодо порушення орендарем умов договору, зокрема п. 5.1 договору, що також є підставою для розірвання договору згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України. Отже, суди в повному обсязі не перевірили заявлених Прокурор обставин для розірвання договору. 
Колегія суддів зазначає, що право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції). 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Порушення права на справедливий розгляд за ст. 6 Конвенції буде мати місце у випадках: відмови суду розглядати в своєму рішенні доводи, засновані на Конвенції, які до того ж були ясно і повно викладено; відмови суду оцінювати доводи заявника, засновані на Конституції; відмови суду в задоволенні скарги заявника без оцінки доказів по суті, тобто без будь-якої мотивації, лише шляхом відтворення в судовій ухвалі тексту рішення суду нижчого рівня (див. рішення ЄСПЛ у справах "Гарсія Руїс проти Іспанії", "Іро Баланіт проти Іспанії", "Проніна проти України", "Хелле проти Фінляндії").
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Зазначені конституційні принципи закріплені і в ст. 7 ГПК України (рівність перед законом і судом) та ст. 13 ГПК України (змагальність сторін). 
Відхиляючи будь-які доводи чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (див. постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/4051/18). 
Оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували норм матеріального права - п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України, не врахували висновки Верховного Суд щодо їх застосування, порушили норми процесуального права - ст.ст. 86, 236 ГПК України, не встановили обставин, які є визначальними і ключовими у цій справі для вирішення спору, з огляду на предмет і підстави позову, предмет доказування, беручи до уваги, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, які імперативно визначені ст. 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення необхідно скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
При новому розгляді справи необхідно врахувати викладене вище, для правильного вирішення спору більш ретельно на підставі наявних у матеріалах справи документів повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін, Прокурора і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 236 - 238 ГПК України. 
З огляду на те, що касаційна скарга підлягають частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.
Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 та рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 у справі № 916/1440/25 скасувати.
Справу № 916/1440/25 направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.