Справа №523/2263/25
Провадження № 2/522/1143/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року          м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилося вартість нерухомого майна та визнання договору дарування недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
07 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилося вартість нерухомого майна та визнання договору дарування недійсним, у якому позивач просить суд:
- стягнути з відповідачки грошову суму у розмірі 851 480,00 гривень в якості відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним договір дарування від 12.10.2024 року №2173, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Русских С.Б.;
- здійснити розподіл судових витрат.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 . Підготовче засідання по справі призначено на 13 травня 2025 року.
12 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.
13 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_2 – адвоката Бикової Оксани Володимирівни про витребування доказів, у якій заявник зокрема, просив витребувати у ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №120167615500000437, або копію заяви про вчинення кримінального правопорушення та протокол допиту потерпілого, що міститься в матеріалах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №120167615500000437.
У підготовче засідання, призначене на 13 травня 2025 року з`явився представник відповідача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, підготовче провадження у справі відкладено на 29 травня 2025 року.
29 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Русских С.Б. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи по посвідченню договору дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 від 12.10.2024 року, реєстровий номер – 2173.
У підготовче засідання, призначене на 29 травня 2025 року з`явився представник позивача, представник відповідача та третя особа. Ухвалою суду від 29 травня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Бикової Оксани Володимирівни про витребування доказів та лопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про витребування доказів – задоволено. Відкладено підготовчий розгляд справи на 07 липня 2025 року.
02 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Русских Світлани Борисівни на виконання ухвали суду від 29 травня 2025 року.
07 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про призначення судової комплексної (будівельно-технічної та оціночної) експертизи, у якій заявник просив призначити по справі судову комплексну будівельно-технічну та оціночну експертизу, на вирішення кох поставити наступні питання:
- визначити, які будівельно-технічні роботи з будівництва (ремонту) були проведені в період з 10.01.2017 року по 01.04.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 ;
- чи вплинули виконані будівельно-технічні роботи в зазначеній квартирі в період з 10.07.2017 року по 01.04.2021 року на вартість даної квартири? Якщо так, то визначити їх вартість та чи є вони невід`ємними?;
- на скільки збільшилася вартість квартири АДРЕСА_1 з 29.12.2016 року (укладання договору купівлі-продажу) по теперішній час та за рахунок чого?
- визначити ринкову вартість ремонту, проведеного в квартирі АДРЕСА_1 ;
- визначити вартість обладнання, встановленого в кухні, туалеті та ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_1 .
Проведення експертизи заявник просив доручити Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
07 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача – адвоката Федорова Євгенія Вадимовича про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копії платіжних документів згідно з переліком, наведеним в клопотанні.
У підготовче засідання, призначене на 07 липня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 07 липня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про призначення судової комплексної (будівельно-технічної та оціночної) експертизи – залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження у справі. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 10 вересня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 10 вересня 2025 року з`явився представник відповідача та третьої особи. Позивач або його представник у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 10 вересня 2025 визнано явку позивача – ОСОБА_1 у наступне судове засідання – обов`язковою. Відкладено розгляд справи на 29 вересня 2025 року.
26 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни про відкладення розгляду справи.
29 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача – адвоката Бикової Оксани Володимирівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судове засідання, призначене на 29 вересня 2025 року учасники справи – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника позивача та представника відповідача про відкладення розгляду справи – задоволено, відкладено судовий розгляд справи на 10 листопада 2025 року.
07 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області на виконання ухвали суду від 29 травня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 10 листопада 2025 року з`явився представник відповідача та третьої особи. Позивач або його представник у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року повторно визнано явку позивача – ОСОБА_1 у наступне судове засідання – обов`язковою. Відкладено розгляд справи на 26 листопада 2025 року.
Засідання по справі, призначене на 26 листопада 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої – судді Косіциної В.В. на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 02 лютого 2026 року.
У судове засідання, призначене на 02 лютого 2026 року з`явився представник позивача, представник відповідача і третьої особи. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 12 лютого 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, суд зазначає наступне.
29 грудня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.23).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі №522/19476/16-ц позов витребувано у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна. Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні права власності не вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом виселення ОСОБА_1 із спірної квартири та вселення ОСОБА_2 у цю квартиру. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено (т.1, а.с.95). 
Постановою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення суду в такій редакції: «Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ». Змінено розподіл судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1, а.с.102).
На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року у справі №522/19476/16-ц та постанови Одеського апеляційного суду від 09.11.2023 року у справі №522/19476/16-ц, 05 січня 2024 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу – Глаговська Олена Вікторівна прийняла рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з ДРРП від 12.10.2024 року №398988828 (т.1, а.с.223).
Постановою КЦС ВС від 03 липня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чукітової Вікторії Віталіївни – задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року в незміненій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення та вселення – скасовано та ухвалено нове судове рішення у цій частині. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення та вселення – відмовлено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року в незміненій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та припинення права власності – залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат (т.1, а.с.113).
У позовній заяві позивач зазначає про те, що він за власні кошти здійснив ремонт квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого збільшилася вартість поліпшеного майна, яке неможливо відокремити без його ушкоджень. Вказує, що відповідачка зареєструвала право власності на квартиру коли в ній були здійснені поліпшення експлуатаційних характеристик, які неможливо відокремити та повернути позивачеві в натурі, а тому, існують підстави для відшкодування витрат на суму, на яку збільшилася вартість спірного нерухомого майна. Вказує, що внаслідок здійснених поліпшень, розмір таких витрат склав 851 480,00 гривень. В якості обґрунтування вказаної суми заявник вказує, що за договором купівлі продажу, за яким він набув право власності на квартиру, її ціна складала 148 520,00 гривень, тоді як ціна об`єкта нерухомого майна за договором дарування, за яким відповідачка відчужила об`єкт нерухомого майна становить 1 000 000,00 гривень.
Дійсно, відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу від 29 грудня 2016 року, продаж квартири було вчинено на 148 520,00 гривень.
У п.4 Договору дарування від 20.10.2024 року визначено, що вартість відчужуваного майна за домовленістю сторін становить 1 000 000,00 гривень.
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
За приписами ч. 4 ст.390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 у справі №6-389цс16 зазначено, положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.
У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 203/6836/14-ц (провадження № 61-23365св18) зазначено, відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Проте, судами не враховано, що відповідно до положень частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісність позивача підлягає встановленню саме під час розгляду зазначеної справи, оскільки від цієї обставини залежить, чи має право позивач на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна, внаслідок поліпшень, які не можуть бути відокремлені. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.
У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 335/7363/15-ц (провадження № 61-18149св18) вказано, спір між сторонами в цій справі виник з приводу того, на яку саме компенсацію в межах заявлених позовних вимог має право позивач у зв`язку з витребуванням у неї спірної квартири, яку за час володіння вона встигла відремонтувати, та з кого з відповідачів і в якому розмірі слід її стягнути.
Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

За змістом вказаної правової норми лише добросовісний набувач має право на залишення за собою поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач має право на відшкодування здійснених на поліпшення витрат у сумі, на яку збільшилася їх вартість. Під поліпшеннями слід розуміти такі витрати на майно, які мають корисний для речі характер, тобто покращують її властивості, в тому числі її якість, збільшують вартість майна (наприклад, здійснення поточного ремонту нерухомості)».
У постанові КЦС ВС від 03 липня 2024 року у справі №522/19476/16-ц Верховний Суд погодився із висновками суду першої та апеляційної інстанції з приводу того, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірної квартири, так як вона неодноразово відчужувалася через незначний проміжок часу (вперше 16 вересня 2016 року, потім 29 вересня 2016 року, востаннє 29 грудня 2016 року), ця квартира була предметом багатьох судових справ, про існування яких можна пересвідчитися було на вебсайті «Судова влада» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, дані в яких є публічними. Тому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості перевірити всі ці обставини.
Тому, оскільки ОСОБА_1 був визнаний недобросовісним набувачем спірного об`єкта нерухомого майна, останній позбавлений права відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість в порядку ч. 4 ст.390 ЦК України.
У позовній заяві позивач вказує, що з моменту набування у власність квартири, він почав користуватися нею за призначенням, в тому числі, провів ремонт. Також, позивач утримував квартиру та сплачував комунальні послуги.
На підтвердження проведення ремонту, позивачем було подано:
- копію договору від 10.01.2017 року №1, укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , відповідно до якого замовник доручив, а виконавець надає перелік робіт і матеріалів і забезпечує проведення ремонтно-будівельних робіт з дотриманням діючих умов на ремонт житлових приміщень згідно додатку №1. Згідно додатку №1 до договору, загальний розмір витрат на ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_2 склав 172 303,00 гривень (т.1, а.с.26);
- копії товарних чеків від 20.01.2017 року на суму 2 840,00 гривень, від 20.01.2017 року на суму 5 608,00 гривень, від 20.01.2017 року на суму 13 171,00 гривень, від 25.01.2017 року (т.1, а.с.36);
- копію накладної від 17.01.2017 року №78421 на суму 8 500,00 гривень (т.1, а.с.37);
- копію накладної від 20.01.2017 року №78424 на суму 10 500,00 гривень (т.1, а.с.38);
- копію замовлення від 20.01.2017 року №ID_887 на суму 3 038,58 гривень із відміткою про сплату (т.1, а.с.39);
- копію замовлення від 20.01.2017 року №ID_886 на суму 7 607,00 гривень із відміткою про сплату (т.1, а.с.41);
- копії товарних чеків від 21.02.2021 року на суму 23 400,00 гривень, від 01.03.2021 року на суму 7 160,00 гривень, від 27.12.2020 року на суму 2 200,00 гривень, від 21.11.2020 року на суму 1 705,00 гривень, від 27.10.2020 року на суму 11 830,00 гривень, від 01.09.2020 року на суму 30 700,00 гривень, від 7 875,00 гривень, від 22.04.2020 року на суму 13 170,00 гривень, від 04.04.2020 року на суму 19 915,00 гривень, від 15.02.2020 року на суму 2 650,00 гривень, від 12.12.2019 року на суму 46 500,00 гривень, від 12.02.2021 року на суму 13 110,00 гривень, від 11.02.2020 року на суму 21 100,00 гривень, від 03.07.2020 року на суму 24 230,00 гривень, від 25.07.2020 року на суму 27 485,00 гривень, від 08.07.2020 року на суму 84 480,00 гривень, від 05.10.2020 року на суму 37 500,00 гривень, від 29.01.2020 року на суму 3 730,00 гривень, від 09.01.2020 року на суму 3 600,00 гривень, від 03.02.2020 року на суму 12 680,00 гривень та від 23.12.2019 року на суму 13 400,00 гривень (т.1, а.с.234-238).
На підтвердження того, що позивач утримував квартиру та сплачував житлово-комунальні послуги, останнім було подано:
- копії платіжних інструкцій, що підтверджують сплату на користь ТОВ «ІНФОКС» плати за водокористування, а саме: від 07.06.2022 року на суму 292,74 гривень, від 11.07.2022 року на суму 292,74 гривень, від 12.09.2022 року на суму 292,74 гривень, від 20.10.2022 року на суму 292,74 гривень, від 19.01.2023 року на суму 292,74 гривень, від 18.02.2024 року на суму 292,74 гривень, від 18.06.2024 року на суму 10,74 гривень, від 15.07.2024 року на суму 292,74 гривень, від 15.09.2024 року на суму 292,74 гривень, від 16.11.2024 року на суму 292,74 гривень, від 11.12.2024 року на суму 292,74 гривень;
- копії платіжних інструкцій, що підтверджують сплату на користь ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» плати за спожитий природний газ, а саме: від 18.08.2022 року на суму 250,40 гривень, від 12.09.2022 року на суму 83,47 гривень, від 20.10.2022 року на суму 83,47 гривень, від 11.11.2022 року на суму 82,63 гривень, від 11.12.2022 року на суму 83,47 гривень, від 19.01.2023 року на суму 82,63 гривень, від 16.05.2023 року на суму 250,40 гривень, від 14.07.2023 року на суму 166,93 гривень, від 11.08.2023 року на суму 292,00 гривень, від 21.11.2023 року на суму 40,21 гривень, від 17.12.2023 року на суму 83,46 гривень, від 18.02.2024 року на суму 83,47 гривень, від 17.05.2024 року на суму 83,46 гривень, від 15.07.2024 року на суму 83,47 гривень, від 15.10.2024 року на суму 82,63 гривень, від 11.12.2024 року на суму 165,27 гривень, від 11.01.2025 року на суму 83,47 гривень;
- копії платіжних інструкцій, що підтверджують сплату на користь ТОВ «ООЕК» плати за електропостачання від 17.12.2023 року на суму 1 214,40 гривень, від 20.01.2024 року на суму 308,88 гривень, від 18.02.2024 року на суму 707,52 гривень, від 18.03.2024 року на суму 348,48 гривень, від 12.04.2024 року на суму 359,04 гривень, від 17.05.2024 року на суму 211,20 гривень, від 15.07.2024 року на суму 427,68 гривень, від 15.09.2024 року на суму 518,40 гривень, від 13.12.2024 року на суму 2 220,48 гривень;
- копії платіжних інструкцій, що підтверджують сплату на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» плати за опалення, а саме: від 20.01.2024 року на суму 1 409,48 гривень, від 18.02.2024 року на суму 1 380,80 гривень, від 12.04.2024 року на суму 1 302,70 гривень, від 11.12.2024 року на суму 1 002,10 гривень, від 11.01.2025 року на суму 842,69 гривень;
- копії квитанції про сплату на користь ОСББ «Шевченка 10/6» грошових сум, а саме: від 25.05.2022 року на суму 1 239,16 гривень, від 23.10.2024 року на суму 5 000,00 гривень, від 16.11.2024 року на суму 500,00 гривень та від 11.12.2024 року на суму 500,00 гривень.
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
Тлумачення змісту частини третьої статті 390 ЦК України дає підстави дійти висновку, що витрати, про які вказується у цій частині:
- стосуються утримання або збереження майна; 
- вони мають бути необхідними, а не зайвими або навіть корисними;
- мають бути здійсненими добросовісним або недобросовісним набувачем (володільцем).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2018 року у справі № 910/15521/17 зроблено висновок, що «під поняттям «необхідні витрати» розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не «необхідні», відшкодуванню не підлягають».
Надаючи докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 було проведено ремонт, останнім не надано доказів на підтвердження того, що такий ремонт був зумовлений необхідним задля збереження майна.
У абзаці 3 сторінки позовної заяви позивач зазначає наступне: В зв`язку з укладанням договору, позивач почав користуватися квартирою за призначенням, в тому числі останній провів ремонт у вказаній квартирі». 
Тобто, проведення ремонту було зумовлено користуванням ОСОБА_1 об`єкта нерухомого майна, але аж ніяк не необхідністю збереження майна.
Суд також звертає увагу на те, що на підставі наданих позивачем копій накладних та замовлень неможливо встановити, куди саме та для яких цілей купувалися вказані матеріали
При цьому, будь-які докази на підтвердження того, що вказані матеріали були витрачені саме для проведення ремонту спірного майна – надано не було.
Щодо сплати за водокористування, спожитий природний газ, електричну енергію та опалення, то суд звертає увагу на те, що здійснення нарахувань за надання таких послуг не є можливим за відсутності фактичного споживання таких послуг.
Як вже зазначалося, у самому позові позивач зазначає про те, що після набуття у власність квартири останній почав нею користуватися за призначенням та проживати у ній.
Про фактичне користування ОСОБА_1 об`єктом нерухомого майна свідчить те, що предметом спору у справі №522/19476/16-ц було, зокрема, усунення перешкод у користуванні правом шляхом виселення.
Також, наразі існує спір між новим власником квартири та ОСОБА_1 (справа №522/22353/24).
Рішення у справі №522/19476/16-ц набрало законної сили 09.11.2023 року.
Як вже було зазначено, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року у справі №522/19476/16-ц та постанови Одеського апеляційного суду від 09.11.2023 року у справі №522/19476/16-ц, 05 січня 2024 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу – Глаговська Олена Вікторівна прийняла рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з ДРРП від 12.10.2024 року №398988828 (т.1, а.с.223).
В той же час, навіть після набрання рішенням законної сили та прийняття рішення про державну реєстрацію спірного об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 продовжував здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги.
Тому, здійснення такої оплати було зумовлено фактичним користуванням ОСОБА_1 , та не пов`язано з необхідністю утримання такого майна.
Щодо сплати грошових сум на користь ОСББ «ШЕВЧЕНКА 10/6», то такі платежі були не регулярними, а сплачена згідно платіжних інструкцій сума різнилася між собою. Так, наприклад, 25.05.2022 року було сплачено грошову суму у розмірі 1 239,16 гривень, 23.10.2024 року у розмірі 5 000,00 гривень, 16.11.2024 року у розмірі 500,00 гривень та 11.12.2024 року у розмірі 500,00 гривень.
При цьому, ОСОБА_1 не надав копію договору утримання будинку з ОСББ «ШЕВЧЕНКА 10/6» або рішення зборів співвласників, у якому було б затверджено розмір витрат з утримання будинку.
Три останні платежі здійснено після набрання рішенням законної сили та прийняття рішення про державну реєстрацію спірного об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 .
Більше того, 12 жовтня 2024 року ОСОБА_2 відчужила спірний об`єкт нерухомого майна на користь третьої особи, а тому, покладання на неї обов`язку із відшкодування витрат після зазначеної дати є неприпустимим, а тому, в цій частині вона не може бути належним відповідачем.
За таких обставин, позивачем не доведено те, що такі витрати були необхідними або пов`язаними з утриманням майна.
Тому, враховуючи те, що підстави для відшкодування витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна в порядку ч. 4 ст.390 ЦК України – відсутні, оскільки ОСОБА_1 не був добросовісним набувачем об`єкта нерухомого майна, що було встановлено у постанові КЦС ВС від 03 липня 2024 року у справі №522/19476/16-ц та беручи до уваги те, що позивачем не доведено того, що сплата житлово-комунальних послуг та проведення ремонту було необхідним та стосувалося утримання або збереження майна, що унеможливлює відшкодування шкоди в порядку ч.3 ст.390 ЦК України, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо позовної вимоги про визнання договору недійсним, суд зазначає наступне.
12 жовтня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Русских Світлою Борисівною, реєстровий номер – 2173, за яким ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.201).
Позовна заява в цій частині мотивована тим, що даний правочин має ознаки фіктивності та є таким що вчинений із метою ухилення від виконання зобов`язання перед позивачем.
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Згідно із частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанова Верховного Суду від 23 червня 2021 року в справі № 296/1205/17).
Сторонами оспорюваного договору є ОСОБА_2 – дарувальним та ОСОБА_3 – обдарований.
Проте, звертаючись до суду із позовом, в якості відповідача у справі ОСОБА_1 визначив лише одного учасника договору – дарувальним.
Суд під час вирішення питання про відкриття провадження у справі залучив в якості третьої особи обдарованого.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 як позивач не скористався своїм виключним правом на подання клопотання про залучення в якості співвідповідача іншу сторону договору.
Тому, враховуючи те, що під час звернення до суду ОСОБА_1 не визначено належний склад відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилося вартість нерухомого майна та визнання договору дарування недійсним – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16 лютого 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.