ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/6950/24 пров. № А/857/2127/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів – Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року, прийняте суддею Скраль Т.В., в м. Ужгород, в порядку письмового провадження, у справі № 260/6950/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, ГУПФУ в Закарпатській області відповідно), у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 за № 072150012625 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 
- зобов`язати ГУ ПФУ у Закарпатській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.06.2024 із врахуванням періодів його роботи з 01.11.1985 по 08.01.199 в колгоспі «Дружба».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області №072150012625 від 23 вересня 2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області, на підставі рішення про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07 червня 2024. В решті позовних вимог – відмовлено.
Суд зазначив, що згідно з записами №5-8 у трудовій книжці встановлено, що позивач працював у період з 1985 по 1999 в колгоспі «Дружба». Відповідач обґрунтовуючи відмову у зарахуванні періодів роботи в колгоспі «Дружба», посилається на те, що облік відпрацьованого робочого часу в колгоспі вівся в грошових одиницях, що не передбачено законодавством, проте суд першої інстанції не погодився з такою позицією, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Харківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що позивач не надавав трудову книжку колгоспника, а в наданій трудовій книжці, яка не є трудовою книжкою колгоспника, відсутні записи щодо кількості нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та встановленого мінімум трудової участі.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 серпня 2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою № 3068 про призначення пенсії за віком, (а.с. 95-96).
14 серпня 2024 рішенням № 072150012625 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.
15 серпня 2024 розпорядженням ГУ ПФУ в Закарпатській області № 29 пенсію ОСОБА_1 припинено кодом 9 «до з`ясування» з 01 вересня 2024 (у зв`язку з відсутністю необхідних документів), (а.с. 107).
13 вересня 2024 ГУ ПФУ в Закарпатській області звернулося з листом «Щодо перегляду рішення про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 » до ГУ ПФУ у Харківській області, в якому зазначають, що рішенням № 072150012625 від 14 серпня 2024 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком. Стаж роботи заявника обчислений на час прийняття рішення становив 16 років 08 місяців 11 днів. До стажу зараховано період роботи в СТОВ «Дружба» (згідно протоколу №1 від 09.01.1992 колгосп «Дружба» реорганізовано в Агропромислову спілку селян і фермерів «Дружба» з подальшою реорганізацією у СТОВ «Дружба») з 01.11.1985 по 08.01.1992, згідно довідки № 22/1 від 01.07.2024. При цьому, облік відпрацьованого робочого часу у колишньому колгоспі «Дружба» з 01.11.1985 по 08.01.1992 зазначено у грошових одиницях та людино-днях. Враховуючи вищенаведене, просять скасувати рішення № 072150012625 від 14.08.2024 про призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки стаж для визначення права на пенсію складатиме 10 років 05 місяців 12 днів та прийняти рішення про відмову, (а.с. 36).
23 вересня 2024 ГУ ПФУ в Харківській області рішенням № 072150012625 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Страховий стаж переглянуто згідно листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 13 вересня 2024 № 0700-0303-9/57176 та складає 11 років 11 місяців 15 днів.
До страхового стажу не зараховано період роботи в СТОВ «Дружба» (згідно протоколу № 1 від 09.01.1992 колгосп «Дружба» реорганізовано в Агропромислову спілку селян і фермерів «Дружба» з подальшою реорганізацією у СТОВ «Дружба») з 01 листопада 1985 по 08 січня 1992, згідно довідки № 22/1 від 01 липня 2024. При цьому, облік відпрацьованого робочого часу у колишньому колгоспі «Дружба» з 01.11.1985 по 08.01.1992 зазначено у грошових одиницях та людино – днях, (а.с. 93).
Не погодившись із наведеним, позивач звернувся до суду.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
В даній справі спірним періодом, який не зарахований до пільгового стажу, є з 01.11.1985 по 08.01.1992.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Закон №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із статтею 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статей 6, 7 Закону №1788-XII особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Суд також враховує, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162) у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Дана Інструкція була чинною до 29.07.1993.
Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
Позивачем при поданні заяви 05 серпня 2024 за № 3068 про призначення/перерахунок пенсії було надано трудову книжку від 25 квітня 1983 (а.с. 97-99).
Згідно з записами №5-8 у трудовій книжці встановлено, що позивач працював у період з 1985 по 1999 в колгоспі «Дружба».
Як вірно вказує суд першої інстанції, зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Більше того, на підтвердження трудової діяльності у колгоспі «Дружба» ОСОБА_1 подав до органу Пенсійного фонду України довідки СТОВ «Дружба» від 01 липня 2024 №22/1 та № 22/5, якою підтверджено факт трудової діяльності у спірних періодах в колгоспі «Дружба», відомості про кількість трудоднів (людиноднів), трудову участь у колгоспному виробництві ОСОБА_1 , (а.с. 102, 105).
Такі документи завірені печаткою товариства та підписом керівника. Жодних зауважень до їх достовірності відповідачі не заявляють.
В оскарженому рішенні, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні періодів роботи в колгоспі «Дружба», ГУ ПФУ в Харківській області посилається виключно на те, що облік відпрацьованого робочого часу в колгоспі «Дружба» вівся в грошових одиницях, що не передбачено законодавством.
З цього приводу суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства та не повинен контролювати роботодавця з цього питання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Тому, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у постановах, зокрема, від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 по справі №687/975/17, від 06.03.2018 по справі №127/9055/17.
Апелянт вказує, що за спірний період відсутні записи в трудовій книжці щодо кількості нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та встановленого мінімум трудової участі, а тому позивач повинен був надати довідку про роботу в колгоспі за вказаний період з вказанням відомостей про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в колгоспі.
Апеляційний суд зазначає, що стаття 56 Закону №1788 визначає, що стаж роботи в колгоспі за період після 1965 обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.
Тобто, для неврахування до трудового стажу при його обчисленні часу роботи в колгоспі, або певного його періоду, необхідно встановити невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось з вини члена колгоспу за відсутності поважних причин.
У матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем під час роботи в колгоспі «Дружба» встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.
Разом з тим, як вказано вище, позивачем на підтвердження трудової діяльності у колгоспі «Дружба» ОСОБА_1 подано до пенсійного органу відповідні довідки СТОВ «Дружба» від 01 липня 2024 №22/1 та № 22/5, якими підтверджено факт трудової діяльності у спірних періодах в колгоспі «Дружба», відомості про кількість трудоднів (людиноднів), трудову участь у колгоспному виробництві ОСОБА_1 (а.с. 102, 105).
Враховуючи те, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періоду його роботи в колгоспі «Дружба», зокрема, записи про прийом на роботу про звільнення, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.11.1985 по 08.01.1992 в колгоспі «Дружба», а також того, що позивач у спірний період роботи не працював в зазначеному колгоспі, або не виконував встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 23.09.2024 за № 072150012625 щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу та щодо зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період до страхового стажу позивача.
Апеляційний суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 260/6950/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар