ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

31 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/2717/23 
Номер провадження 22-ц/816/1678/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Петен Я. Л. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Бичкова І.Г. у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Представниця позивача, директор департаменту «Енергозбут» Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі – ТОВ «Сумитеплоенерго») Верчак Ю.В. звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води в сумі 67 337 грн. 71 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 206 грн. 28 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 1458 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 410 грн. 42 коп., а також 2684 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до довідки № 348/02022023-30121899 боржник проживає та зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з гарячого водопостачання, однак зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг належним чином не виконував, у зв`язку з чим за період з 01.12.2009 по 31.10.2022 утворилась заборгованість у розмірі 67 543 грн 99 коп. Зазначена заборгованість підтверджується обіговою відомістю за особовим рахунком № НОМЕР_1 за вказаний період. При цьому відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються житлово-комунальними послугами нарівні зі споживачем та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів того, що саме ОСОБА_1 користувалася послугами з постачання гарячої води у період часу з 01.12.2009 до 31.10.2022. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 373548 від 27.10.2011 ОСОБА_2 з 27 жовтня 2011 року є одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відомостей про інших власників (співвласників) вищезазначеної квартири матеріали справи не мітять. Окрім того, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим, а у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

30 січня 2026 року ТОВ «Сумитеплоенерго» подало до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових і передчасних висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені без належної оцінки доказів. Зокрема, суд безпідставно визнав встановленим право власності на квартиру, за адресою якої надавались комунальні послуги за відсутності належного підтвердження цього у матеріалах справи, та неправильно оцінив обставини щодо користування комунальними послугами відповідачем, яка в цій квартирі зареєстрована. Вважає наявність судового наказу про стягнення заборгованості у справі № 592/3126/16-ц, який в подальшому був скасований, свідченням отримання комунальних послуг відповідачем. Крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права щодо порядку нарахування плати за послуги за відсутності комерційного вузла обліку та не врахував, що відповідач не надавала показників лічильника і не зверталась із вимогами про проведення перерахунку. Також суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки не врахував подану довідку про зареєстрованих осіб у квартирі та відкрив провадження без належного встановлення місця проживання відповідача, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу

16 березня 2026 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ТОВ «Сумитеплоенерго» в задоволенні апеляційної скарги про скасування рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року у зв`язку з необґрунтованістю.
Зазначає, що позиція сторони позивача є необґрунтованою, оскільки вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать встановленим обставинам справи. Зокрема, заборгованість заявлена до неналежного відповідача, який не є стороною відповідних правовідносин, тоді як власником особового рахунку є інша особа, що підтверджується наданими самим позивачем доказами. Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог і дослідив лише ті докази, які були подані сторонами, дотримавшись принципу безпосередності, тому посилання на недосліджені матеріали інших справ є безпідставними. Крім того, наявність у житлі засобу обліку виключає можливість нарахування плати за нормативами, що прямо суперечить позиції позивача та вимогам чинного законодавства. Посилання на порушення процесуальних норм також не заслуговують на увагу, оскільки відповідні норми регулюють інші стадії процесу і не впливають на законність ухваленого рішення. Додатково зазначено, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду та строк апеляційного оскарження, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ТОВ «Сумитеплоенерго» надає населенню м. Суми послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005), Правил надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019) та Правил надання послуги з постачання гарячої води (затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11.12.2019), з урахуванням їх дії станом на день виникнення спірних правовідносин.
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 визначено виробниками та виконавцями послуг в місті Суми: з централізованого опалення, постачання гарячої води: ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в межах території обслуговування згідно з додатком 1 та ТОВ «Сумитеплоенерго» в межах території обслуговування згідно з додатком 2 (а.с.17 ).
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 18.06.2019 «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» визначено виробниками та виконавцями комунальних послуг в місті Суми з постачання теплової енергії та гарячої води в межах території обслуговування згідно з додатком 1 – виробника ПАТ «Сумське НВО», згідно з додатком 2 – виробника ТОВ «Сумитеплоенерго» (а.с. 18).
Згідно Рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 161 від 31.03.2021 року «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення» з 01.04.2021 ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано на міжопалювальний період надавачем послуги з гарячого водопостачання по місту Суми, в тому числі, для споживачів у межах обслуговування АТ «Сумське НВО» (а.с. 19).
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 623 від 12.10.2021 «Про встановлення ТОВ «Сумитеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води» вирішено: встановити ТОВ «Сумитеплоенерго» структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (а.с. 20).
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 738 від 13.12.2021 «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.10.2021 № 623 «Про встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води» (зі змінами)» вирішено: 1. Внести зміни до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.10.2021 № 623 «Про встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води» (зі змінами), а саме: пункт 1 після слів «її виробництво, транспортування та постачання на», пункт 2 після слів «центральних теплових пунктів на» та пункт 3 після слів «постачання гарячої води на» доповнити словами «економічно обґрунтованому» (а.с. 21).
За договором про відступлення права вимоги № 31/03 від 31 березня 2021 року разом зі змінами ПАТ «Сумське НВО» відступило ТОВ «Сумитеплоенерго» право вимоги по оплаті фізичними особами (боржниками) грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 6-7). 
Пунктом 2 додаткового договору № 1 від 31.03.2021 року викладено в новій редакції п. 1.3. договору про відступлення права вимоги № 31/03, згідно з яким право вимоги підтверджується зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ «Сумське НВО» (а.с. 8). 
Згідно з додатком № 2 до договору про відступлення права вимоги № 31/03 від 31 березня 2021 року ПАТ «Сумське НВО» відступило право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Згідно з довідкою № 348/02022023-30121899 за адресою:  АДРЕСА_1 до складу сім`ї входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Власником особового рахунку за даною адресою є ОСОБА_2 (а.с. 5).
12.12.2018 проведено первинне обстеження вузлів обліку води (зокрема № 09744610 04, № 09744685 04) за адресою: АДРЕСА_1 (копія акту первинного обстеження вузлів обліку води від 12.12.2018) (а.с. 37).
Згідно з свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки № 257/В, № 259/В від 12.12.2018 лічильники води № 09744610 04, № 09744685 04 відповідають вимогам ДСТУ 3580. Свідоцтва чинні до 12.12.2022 (а.с. 36).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За змістом ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Виконавцями комунальних послуг, зокрема, є: послуг з постачання теплової енергії –теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води – суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з пунктів 5, 11, 12 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів – розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пунктів 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, чинних на період дії спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з витягу № 31825084 про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 373548 від 27.10.2011 ОСОБА_2 з 27 жовтня 2011 є одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 58). Відомостей про інших власників (співвласників) вищезазначеної квартири матеріали справи не мітять.
При цьому відповідно до довідки № 348/02022023-30121899, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с. 5), а згідно з наданими відповідачем копіями сторінок паспорту громадянина України,  ОСОБА_1 з 12.02.2009 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с. 55 на звороті), тобто в квартирі за адресою розташування якої стягується заборгованість та протягом спірного періоду.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що матеріали справи не містять відомостей про зареєстрованих осіб за період часу з 01.12.2009 по 31.10.2022. 
Доводи позивача про солідарну відповідальність відповідача обґрунтовані посиланням на норму ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, а згідно зі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок виникає на підставі закону і надає кредитору право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо,  ОСОБА_1 ,як солідарний боржник, є самостійним суб`єктом обов`язку перед кредитором, а отже – належним відповідачем у справі.
ОСОБА_1 не надавала доказів, які б підтверджували, що вона не проживала в період з 01.12.2009 до 31.10.2022 у квартирі за адресою:  АДРЕСА_1 та не користувалася житлово-комунальними послугами у спірний період.
Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо справляння плати за нормативами споживання у разі наявності квартирних засобів обліку.
Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 176/456/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц.
На думку колегії суддів, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 521/6670/18, яку враховано судом першої інстанції, є нерелевантною до спірних правовідносин та не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки сформована за істотно відмінних фактичних обставин. У зазначеній справі Верховний Суд виходив із того, що виконавець послуг безпідставно ігнорував показання лічильника та здійснював нарахування за нормативами виключно з підстав непроведення періодичної повірки, поклавши негативні наслідки власної бездіяльності на споживача, що й зумовило висновок про необхідність захисту прав останнього шляхом проведення перерахунку за показаннями засобу обліку. Верховний Суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої оплати послуг за водопостачання і водовідведення за показаннями лічильника, який встановлено в квартирі. Натомість у справі, що переглядається, відсутні обставини, які б свідчили про відмову постачальника враховувати показання лічильника або про здійснення нарахувань всупереч таким показанням. Навпаки, постачальник послуг вказує, що споживачем не подано належних доказів для здійснення перерахунку, зокрема актів фіксації показників засобу обліку, а також відсутні звернення чи заяви до постачальника щодо проведення відповідного перерахунку. 
Також нерелевантною до правовідносин у цій справі є і висновок Верховного Суду у справі № 320/6585/19, на який послався суд першої інстанції щодо вузла комерційного обліку. 
Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. 
Натомість, згідно з нормами цієї ж статті: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. 
Відповідно до ст. 11 цього Закону: - споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника; - у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання – за середнім споживанням попереднього опалювального періоду); - у разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; - після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку – з усіма споживачами будівлі.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630).
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до позивача із заявами з приводу неправомірного нарахування їй заборгованості, без врахування показників лічильників, встановлених у квартирі.
Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачем не надано, як і не надано доказів належного виконання зобов`язань зі сплати за житлово-комунальні послуги.
Долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , детально відображають нарахування, а сукупність інших доказів у справі доводить споживання відповідачем відповідних послуг. 
Матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за отримані комунальні послуги. При цьому, відповідач контррозрахунок заборгованості або доказів сплати заборгованості не подала. 
Докази ненадання позивачем відповідних послуг або відмови відповідача від їх отримання матеріали справи не містять. 
Матеріалами справи підтверджується, що АТ «Сумське НВО» відступило право вимоги по оплаті заборгованості з централізованого постачання гарячої води за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 45 426 грн. 95 коп., яка була зафіксована станом на 31 березня 2021 року. В подальшому позивачем було здійснено донарахування суми заборгованості по 31.10.2022.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Сумитеплоенерго» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.12.2009 по 31.10.2022 у розмірі 67 337 грн. 71 коп.
У відзиві на позовну заяву у суді першої інстанції ОСОБА_1 просила застосувати строк позовної давності. 
За приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року вказаним Законом. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і триває надалі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.
Як слідує з матеріалів справи, позовна заява подана 02 березня 2023 року, тобто зі спливом строків позовної давності щодо вимог позивача за період з 01 грудня 2009 року по 02 квітня 2017 року. 
За таких обставин, підлягає застосуванню положення про строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання гарячої води за вказаний період.
Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, які нараховано за період з 02 квітня 2017 року по 31 жовтня 2022 року, сума яких складає 50 363,68 грн. та плати за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 206,28 грн. є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц).
Таким чином, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення боргу та 3 % річних та вважає, що вимоги позивача про стягнення фінансових санкції (згідно зі ст. 625 ЦК України) за порушення грошового зобов`язання з 21.05.2020 по 23.02.2022, а саме: інфляційне збільшення боргу в сумі 1 458,97 грн. та 3% річних в сумі 410,42 грн. є обґрунтованим, а тому підлягають задоволенню. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2027,76 грн. (2684 грн. х 75,55%) за розгляд справи у суді першої інстанції.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 041,64 грн (4026 грн. х 75,55%). 
Керуючись ст. 141, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води в сумі 50 363 грн. 68 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 206 грн. 28 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 1458 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 410 грн. 42 коп. та судові витрати у розмірі 2027 грн. 76 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 041 грн. 64 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий -  	Я. Л. Петен	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних