Віньковецький районний суд Хмельницької області

Справа № 670/87/26
Провадження № 2-а/670/1/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року селище Віньківці
Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Голуба О.Є.
за участю секретаря судового засідання Сікорської В.О.
позивач – не з`явився
представник позивача – не з`явився
представник відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
В провадженні Віньковецького районного суду Хмельницької області перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.02.2026 року по вул. Проскурівській в с-щі Віньківці Хмельницького району Хмельницької області відносно ОСОБА_1 складено постанову серії ЕНА № 6626591 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, за наступних обставин: 07.02.2026 о 11:06:59 в селищі Віньківці по вулиці Проскурівська водій, керуючи автомобілем марки ЗІЛ ММЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , що підлягає технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив статтю 37 Закону України «Про дорожній рух» – керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. 
Проте, жодного протиправного діяння ОСОБА_1 не вчиняв, докази його вини відсутні, відповідачем порушено порядок винесення постанови, а відтак вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови винесене з грубими порушеннями вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, що є незаконним, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду із даним позовом.
Зазначає, що у тексті оскаржуваної постанови склад правопорушення визначено наступний: водій керував вантажним транспортним засобом марки ЗІЛ ММЗ, який підлягає обов`язковому технічному контролю, проте своєчасно його не пройшов, що є порушенням вимог статті 37 Закону України «Про дорожній рух». Фактично такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 121 КУпАП, яка прямо встановлює відповідальність за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов і тягнуть відповідальність у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
Разом з тим поліцейський виніс постанову про притягнення водія до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 КУпАП та наклав штраф у розмірі 680,00 гривень. Така помилка є істотною, оскільки змінює об`єктивну сторону правопорушення та його обов`язкові ознаки, а отже свідчить про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП. Отже, у наведеній ситуації наявна юридична невідповідність між фактичними обставинами та правовою кваліфікацією, що є істотною підставою для скасування постанови.
Стверджує, що наявність в оскаржуваній постанові юридичної невідповідності між фактичними обставинами та правовою кваліфікацією (складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП) прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ: п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії»; п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства», згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».
Отже, оскільки фактичні обставини справи відповідають складу правопорушення, передбаченому ч. 3 ст. 121 КУпАП, тоді як особу притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП, постанова є незаконною через неправильну правову кваліфікацію, порушення принципу правової визначеності та права на захист і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Рух справи в суді та позиція сторін у справі.
Ухвалою суду від 13.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання на 23.02.2026 о 16 годині. Відповідачу, з врахуванням скорочених строків розгляду даної категорії справ, встановлено п`ятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву. 
Також даною ухвалою за клопотанням представника позивача витребувано в ГУНП в Хмельницькій області копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6626591 від 07.02.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.
Витребувані документи надійшли до суду 18.02.2026.
18.02.2026 представник відповідача Чорний А.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. Вказує, що обставини, описані в постанові позивачем в позовній заяві не заперечуються, окрім того підтверджуються відеозаписом з портативного відеореєстратора, який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що позивач підтверджує непроходження технічного контролю, а також погодився з таким порушенням.
Зазначає, що постанова серії ЕНА № 6626591 від 07.02.2026 роздрукована за допомогою спеціальних технічного пристрою у вигляді стрічки. Під час заповнення обов`язкових елементів постанови технічний пристрій надає можливість обрання деяких елементів лише зі списку. При цьому обрання зі списку норми КУпАП (Стаття, частина статті КУпАП), за порушення якої виноситься постанова, технічний пристрій автоматично заповнює наступний елемент (6. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу). Так, інспектором помилково обрано з сформованого технічним засобом списку замість частини третьої, частину другу, що автоматично призвело до невірного заповнення пункту 6 постанови (6. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу). 
Зазначає, що в оскаржуваній постанові вказані суть і обставини правопорушення: керував автомобілем, що підлягає технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив статтю 37 Закону України «Про дорожній рух» – керування водієм транспортним засобом що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Тому, скасування судом постанови за даної технічної, процедурної помилки буде надмірним формалізмом, оскільки суд має можливість безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення.
Враховуючи викладене, зазначає, що ОСОБА_1 , вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 121 КУпАП, а саме керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. А процедурні порушення можливо усунути безпосередньо у судовому процесі, що передбачено статтею 293 КУпАП та частиною третьою статті 286 КАС України.
Окрім того, представником відповідача подано до суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача (другого відповідача) інспектора СПД № 1 ВП № 3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Березюка В.О., який є суб`єктом владних повноважень та може бути відповідачем у справі. 
23.02.2026 представник позивача Побережна І.В. подала до суду заперечення на клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача старшого лейтенанта поліції Березюка В.О., в якому зазначила, що інспектор діяв як посадова особа відповідного органу та від його імені, тому належним відповідачем є ГУНП у Хмельницькій області.
Ухвалою суду від 23.02.2026 судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Віньківці) відділення поліції № 3 (смт. Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Березюка В.О. як другого відповідача (співвідповідача).
В судове засідання для розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на наведене, з врахуванням скорочених строків розгляду справи, відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ст. 286 КАС України суд ухвалив розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Надавши оцінку заявам по суті сторін у справі, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 07.02.2026 інспектором сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №3 (смт Ярмолинці) Хмельницького районного Управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Березюком В.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6626591 від 07.02.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн (а.с. 34).
Із копії оскаржуваної постанови вбачається, що 07.02.2026 о 11:06:59 в с-ще Віньківці, вул. Проскурівська (Комсомольська) водій керував автомобілем марки ЗиЛ-ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , що підлягає технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» – керування водієм ТЗ, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Стаття, частина статті КУпАП: ст. 121 ч.2. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення, сума штрафу 680 грн (а.с.25, 34).
З відео, наданого до відзиву представником відповідача та долученого судом до матеріалів справи (а.с.36) вбачається, що до позивача ОСОБА_1 , який перебував в транспортному засобі, підійшов інспектор СПД № 1 ВП № 3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції Березюк В.О. і після представлення та повідомлення про відеофіксацію здійснив перевірку в ОСОБА_1 документів на транспортний засіб та на право ним керувати. Під час перевірки документів інспектор встановив, що документ який посвідчує проходження обов`язкового технічного контролю не містив відмітки про своєчасність його проходження, такий, зі слів інспектора закінчився в червні 2025 року. На запитання інспектора чи згідний ОСОБА_1 з тим, що обов`язковий технічний контроль закінчився – ОСОБА_1 погодився.
У зв`язку з чим, інспектор, після роз`яснення прав ОСОБА_1 , повідомив йому про те, що відносно нього будуть складатися адміністративні матеріали (постанова) про притягнення до адміністративної відповідальності за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Після складення постанови роз`яснено порядок сплати суми штрафу та наслідки невчасної сплати, вручено відривну квитанції про сплату штрафу відповідно до постанови та надано на підпис про вручення такої.
Отже, з матеріалів справи, зокрема, копії постанови про накладення адміністративного стягнення та відеозапису встановлено, що за керування автомобілем марки ЗИЛ-ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , що підлягає технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушено ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» - позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн (сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
В матеріалах справи також наявна копія посвідчення водія серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_1 29.11.2025 ТСЦ 6841 з якого вбачається, що позивач має право керування транспортними засобами категорії А, В, С, термін дії до 09.08.2027 (а.с. 10).
Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ, модель 4502, спеціалізований вантажний самоскид, д.н.з. НОМЕР_1 власником транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с. 11).

Застосоване судом законодавство. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З положень ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.
Згідно зі ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).
Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
Відповідно до приписів ст. 222 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема - частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.
Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: - найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; - дату розгляду справи; - відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; - опис обставин, установлених під час розгляду справи; - зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; - прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: - дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; - транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); - технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); - розмір штрафу та порядок його сплати; - правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; - відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
При цьому, за правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі №263/15738/16-а. Зміст постанови повинен давати змогу визначати повний склад правопорушення та чітку кваліфікації правопорушення, за яке особу притягнуто до адміністративної відповідальності.
З наведених вище вимог щодо постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. 
Наявність повноважень інспектора керуватися внутрішнім переконанням при винесенні постанови у справі та притягнення особи до відповідальності не позбавляє його обов`язку обґрунтовувати своє рішення дослідженими доказами, оцінюючи їх тобто на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд зауважує, що предметом судового розгляду за даними правовідносинами є питання щодо протиправності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та відповідно накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.
Щодо обов`язкових відомостей в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зокрема зазначення опису обставин, установлених під час розгляду справи, нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийнятого у справі рішення суд зазначає таке.
Як встановлено судом у тексті оскаржуваної постанови опис обставин, установлених під час розгляду справи - водій керував вантажним транспортним засобом марки ЗІЛ ММЗ, який підлягає обов`язковому технічному контролю, проте своєчасно його не пройшов, що є порушенням вимог статті 37 Закону України «Про дорожній рух»; нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення - ч.2 ст. 121 КУпАП; прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення - сума штрафу 680 грн.
Так, відповідно до ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація, зокрема транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його.
Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680 грн).
Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).
З аналізу наведених норм вбачається, що відповідальність згідно з ч. 2 ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. 
Склад адміністративного правопорушення є: керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам. Ця норма стосується саме транспортних засобів, що використовуються для перевезення пасажирів, та мають технічні несправності або невідповідність стандартам. Таким чином, диспозиція вказаної статті визначає спеціальний предмет - транспортний засіб, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів (таксі, автобус, маршрутне таксі, ліцензовані перевезення тощо). 
Водночас керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов утворюють склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 121 КУпАП, яка прямо встановлює відповідальність за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов і тягнуть відповідальність у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
Однак транспортний засіб, в якому перебував позивач ОСОБА_1 , а саме ЗІЛ ММЗ 4502 – це вантажний автомобілем, фактично не є таким, що може надавати послуги з перевезення пасажирів, доказів його використання для перевезення пасажирів матеріали справи не містять, а також не встановлено та не зафіксовано жодних конкретних технічних несправностей відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП.
Надаючи оцінку вищевикладеному, не виконання вимоги ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» під час керування вантажним транспортним засобом, призводить до притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, а не за ч.2 ст.121 КУпАП.
Разом з тим поліцейський виніс постанову про притягнення водія до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 КУпАП та наклав штраф у розмірі 680,00 гривень. 
Дані обставини не заперечуються представником відповідача, який підтверджує, що вчинене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , передбачене частиною третьою статті 121 КУпАП, а саме керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Однак, за твердженням представника відповідача, дані процедурні порушення виникли з технічних причин та їх можливо усунути безпосередньо у судовому процесі, що передбачено статтею 293 КУпАП та частиною третьою статті 286 КАС України.
Отже, фактично здійснення неправильної кваліфікації (через помилковий вибір інспектором з сформованого технічним засобом списку) - не заперечує і представник відповідача.
Стосовно тверджень представника відповідача, про допущення працівником поліції саме технічної помилки при введенні частини статті КУпАП суд зазначає, що встановлена судом помилка правової кваліфікації, яка допущена під час притягнення до адміністративної відповідальності не є формальними недоліками постанови, а є істотним порушенням, оскільки змінює об`єктивну сторону правопорушення та його обов`язкові ознаки, а отже свідчить про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КУпАП. За даних обставин виникає юридична невідповідність між фактичними обставинами та правовою кваліфікацією.
Крім того, неправильна кваліфікація порушення зумовлює складення постанови за неналежне порушення і, відповідно, відсутність постанови за можливе вчинене іншого правопорушення.
Невірна кваліфікація означає незаконне притягнення до відповідальності, оскільки дії особи не відповідають складу правопорушення, передбаченому винесеною постановою. Тому помилки у кваліфікації вважаються істотними, та є порушенням матеріального права, на відміну від дрібних описок, що не впливають на зміст, і є підставою для визнання протоколу/постанови недійсними.
Отже, відсутність правильного визначення у постанові відповідача норми КУпАП, можливе порушення якої допустив позивач, є самостійною та безумовною підставою для скасування постанови про притягнення особи до відповідальності.
Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що суд у даному випадку може змінити захід стягнення, оскільки суд не наділений повноваженнями здійснювати перекваліфікацію правопорушення, оскільки завданням судового контролю при розгляді даної категорії справ не є самостійна кваліфікація судом вчиненого правопорушення замість відповідного суб`єкта владних повноважень. Тому, суд позбавлений можливості самостійно здійснити кваліфікацію вчиненого правопорушення замість відповідного суб`єкта владних повноважень, а також не вправі самостійно змінювати чи доповнювати фабулу правопорушення, сформульовану органом, що притягнув особу до адміністративної відповідальності. 
Допущені відповідачем помилки не можуть бути розцінені як формальні, оскільки вони безпосередньо впливають на встановлення об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, порушують принцип правової визначеності та право особи на захист.
Отже, в межах даної справи, відсутність правильної кваліфікації дій особи призводить до порушення права на захист, оскільки фабула постанови серії ЕНА №6626591 від 07.02.2026 вказує на порушення встановлених законом норм, що не отримали правової кваліфікації, відтак наявні недоліки саме змісту постанови, а не її форми.
Суд погоджується з представником позивача, що наявність в оскаржуваній постанові юридичної невідповідності між фактичними обставинами та правовою кваліфікацією (складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП) прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ: п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії»; п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства», згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку». Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).
При цьому суд також зазначає, що наявні розбіжності в викладення опису обставин, установлених під час розгляду справи та кваліфікації правопорушення і подальшого накладення стягнення, не спростовують виявлене можливе правопорушення позивача, проте такі розбіжності призвели до притягнення до адміністративної відповідальності та накладення покарання у виді штрафу за адміністративне правопорушення, яке інспектором поліції не ставиться у вину позивачу ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 121 КУпАП, при цьому санкція якої є тяжчою за покарання передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Разом з тим, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція місцевого загального суду як адміністративного суду, в силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України, 221 КУпАП , не поширюється.
Повноваження ж даного суду у даній справі за даною статтею КУпАП про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку ст. 286 КАС України постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП.
За таких обставин, питання притягнення особи за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, не розглядаються судом, з вищевказаних причин.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
При цьому, положеннями частини третьої статті 286 КАС України визначено вичерпний перелік рішень, які має право ухвалити місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
А саме, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Окрім того, відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).
З аналізу наведених норм вбачається, що скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) у справах про адміністративне правопорушення та направлення справи на новий розгляд можливе лише тоді, коли оскаржена постанова винесена органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу (якщо цей орган прийняв рішення без належних повноважень) або порушив процедуру розгляду справи, що унеможливило встановлення обставин справи, зокрема, не з`ясування особи водія, не забезпечив право особи на захист, не роз`яснив права та обов`язки, належним чином не повідомив про дату час та місце розгляду справи і т.п.
В даному ж випадку, беручи до уваги, що підставами скасування в даній справі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є саме неправильна кваліфікація адміністративного правопорушення органом (посадовою особою) правомочним вирішувати цю справу (ст. 222 КУпАП), а не підстави не дотримання процедури розгляду справи таким, тому відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
З огляду на наведене, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6626591 від 07.02.2026 і закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.121 КУпАП, оскільки в діях позивача відсутні ознаки правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КУпАП, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При ухваленні рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»(Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29.

Вирішення питання щодо судових витрат.
Згідно статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час подання позову до суду сплачено судовий збір в сумі 665,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» від 10.02.2026 (а.с. 6).
Однак відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Водночас позивачем під час подання позовної заяви через систему «Електронний суд», не взято до уваги ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», таким чином позивачу, з урахуванням норми закону висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, слід було сплатити судовий збір в розмірі 532,48 грн.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Беручи до уваги наведе, оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вважає, що судові витрати позивача у виді судового збору в розмірі 532,48 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5-7, 13-15, 72-79, 90, 139, 241, 242, 246, 268, 269, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 121, 221, 222, 247, 251, 252, 280, 293 КУпАП, суд 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6626591 від 07.02.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 121 КУпАП – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок).
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повне найменування сторін:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, код ЄДРПОУ 40108824, місцезнаходження юридичної особи: вул. Зарічанська, 7, м.Хмельницький, Хмельницької області.

Суддя О.Є. Голуб