ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3901/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Неокласиків, буд. 8-А)
до Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Центральна, буд. 27)
та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" (07500, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Київський шлях, буд. 30)
про стягнення 235316,32 грн. збитків (упущеної вигоди),

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (далі – позивач, ТОВ "УК "Баришівка-Центр") до Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (далі – відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" (далі – відповідач 2, ТОВ "УК "Баришівка-мій дім") про стягнення 235316,32 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем 1 не було дотримано двомісячного терміну попередження позивача про дострокове припинення дії договору № 1 від 30.11.2020 р. про надання послуги з управління багатоквартирними будинками, чим спричинено позивачу збитки у вигляді неодержаного прибутку (винагороди управителя) за вказаним договором у зв`язку з укладенням відповідачем 1 договору з новим управителем – відповідачем 2. 
У позові ТОВ "УК "Баришівка-Центр" просить солідарно стягнути з Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" як нового управителя неодержані доходи у вигляді винагороди управителя за серпень та вересень 2024 року у загальній сумі 235316,32 грн.
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, враховуючи заявлене позивачем клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою позовною заявою підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2025 р. було відкрито провадження у справі № 911/3901/25 за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.
Вказану ухвалу було отримано позивачем, відповідачами 1 та 2 29.12.2025 р., що підтверджується довідками про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.
У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.
12.01.2026 р. від відповідача 2 ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" надійшов відзив б/н від 12.01.2026 р. (вх. № 420/26 від 12.01.2026 р.), відповідно до якого останнє заперечує проти позову в повному обсязі, та зазначає, зокрема, що між ТОВ “Управляюча компанія “Баришівка-Центр” та ТОВ “Управляюча компанія “Баришівка-мій дім” не існує жодних договірних чи інших господарських правовідносин, які могли б слугувати правовою підставою для виникнення зобов`язань щодо сплати будь-яких грошових коштів, тому вимоги позивача щодо стягнення коштів є необґрунтованими та безпідставними. Окрім того, у судовій справі № 911/3082/24 вже було надано правову оцінку як законності дій Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, зокрема, щодо прийняття рішення від 12.07.2024 р. за № 230 “Про призначення управителя багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області”, так і законності договорів, укладених на підставі даного рішення, зокрема, і договору № 1/24 від 17.07.2024 р. про надання послуг з управління багатоквартирними будинками відповідачем 2.
Будь-яких інших заяв чи пояснень по суті спору сторонами до справи надано не було. Відзиву на позов відповідачем 1 не надано.
У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020 р. Баришівською селищною радою було прийнято рішення № 282 “Про призначення управителя багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної ради Київської області”, яким затверджено результати проведеного конкурсу щодо призначення управителя по об`єкту конкурсу № 1 (житловий масив “Центральний”) - ТОВ “Управляюча компанія “Баришівка-Центр”, по об`єкту конкурсу № 2 (житловий масив “Софіївський”) - ТОВ “УК “Баришівка-Софіївська”, призначено переможців конкурсу управителями багатоквартирних будинків по відповідних житлових масивах (групах будинків) та вирішено укласти з ними договори про надання послуг з управління багатоквартирними будинками з 01.11.2020 р. терміном на 1 рік.
30.11.2020 р. між позивачем ТОВ “УК “Баришівка-Центр” (управитель) та Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради (уповноважена особа), що діє від імені співвласників багатоквартирних будинків, вказаних в додатку 1 до цього договору, був укладений договір № 1 про надання послуги з управління багатоквартирними будинками, розроблений згідно з Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 р. № 712 (п. 1.1).
Відповідно до умов цього договору управитель зобов`язується надавати співвласникам багатоквартирних будинків, вказаних в додатку № 1 до цього договору, послугу з управління їхніми багатоквартирними будинками, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (п. 1.2 договору).
Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання та задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна та його прибудинкової території (п. 1.3 договору).
Ціна послуги з управління включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку; винагороду управителю (п. 3.1 договору).
Ціна послуги з управління встановлена окремо по кожному багатоквартирному будинку в залежності від його індивідуальних характеристик, переліку та обсягу робіт і вказана в додатку 1 до цього договору (п. 3.2 договору).
Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.
Ціна послуги з управління підлягає коригуванню управителем в односторонньому порядку без погодження із співвласниками в разі: прийняття на законодавчому рівні рішення про підвищення мінімальної заробітної плати; підвищення вартості електроенергії; в інших випадках, передбачених вимогам чинного законодавства України (п. 3.5 договору).
Договір набирає чинності з 01.12.2020 р. та укладається строком на 1 рік (п. 9.1 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на 1 рік (п. 9.2 договору). 
Якщо протягом строку дії цього договору співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком або про обрання іншого управителя, цей договір достроково припиняється через два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників (уповноваженої ними особи) про таке рішення (п. 9.3 договору).
Строк дії вказаного договору неодноразово продовжувався в порядку п. 9.2 договору.
22.01.2024 р. рішенням засновника ТОВ «УК «Баришівка-Центр» було проведено коригування з 01.02.2024 р. вартості послуг з управління багатоквартирними будинками ж/м “Центральний”, враховуючи зростання мінімального рівня заробітної плати та цін на послуги спеціалізованих організацій, паливо, будівельні матеріали і комплектуючі, які використовуються при наданні житлових послуг.
У зв`язку з наведеним ТОВ "УК "Баришівка-Центр" листом-повідомленням б/н від 29.01.2024 р. повідомило відповідача 1 про те, що з метою належного виконання своїх зобов`язань з утримання переданого на обслуговування ТОВ “Баришівка-Центр” і ТОВ “Баришівка-Софіївська” житлового фонду та недопущення збиткової діяльності цих підприємств одноосібним учасником і засновником вказаних управляючих компаній було прийнято низку рішень, а саме - з метою недопущення виникнення аварійних ситуацій в житловому фонді під час зимового періоду, директору ТОВ “Баришівка-Софіївська” забезпечити безперебійне обслуговування багатоквартирних будинків в с. Морозівка на умовах договору управління багатоквартирними будинками від 24.11.2023 р. на протязі з 01.01.2024 р. до моменту оголошення переможця нового конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків в с. Морозівка і підписання з ним відповідного договору, але не пізніше ніж до 31.03.2024 р.; посадовим особам ТОВ “Баришівка-Центр” і ТОВ “Баришівка Софіївська” в своїй діяльності по наданню послуг з обслуговування багатоквартирних будинків житлових масивів “Центральний” і “Софіївський” в смт. Баришівка продовжити керуватися умовами договорів управління багатоквартирними будинками № 1 і № 2 від 30.11.2020 р.; у відповідності з положеннями п. 3.5 договорів управління багатоквартирними будинками № 1 і № 2 від 30.11.2020 р. провести коригування вартості послуг з управління багатоквартирними будинками ж/м “Центральний” і ж/м «Софіївський», враховуючи зростання мінімального рівня заробітної плати та цін на послуги спеціалізованих організацій, паливо, будівельні матеріали і комплектуючі, які використовуються при наданні житлових послуг; скориговані тарифи ввести в дію з 01.02.2024 р.
Листом № 03 від 02.02.2024 р. ТОВ “УК “Баришівка-Центр” повідомило Баришівську селищну раду про вказане коригування вартості послуги з управління, разом з яким був направлений додаток під назвою: “Вартість послуг управління багатоквартирними будинками ж/м “Центральний” в смт. Баришівка з 01.02.2024 р.”, а також додатки у вигляді Кошторисів витрат за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за кожним будинком.
12.07.2024 р. Баришівською селищною радою було прийнято рішення № 230 від 12.07.2024 р., яким було вирішено: призначити ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 1 – багатоквартирні будинки ж/м “Центральний”; призначити ТОВ “УК “Баришівка-Сервіс” управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 2 – багатоквартирні будинки ж/м “Софіївський”; призначити ТОВ “УК “Баришівка-Сервіс” управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 3 – багатоквартирні будинки с. Морозівка.
Листом № 2111/03-15/22.07.2024 від 22.07.2024 р. Баришівською селищною радою було повідомлено ТОВ “УК “Баришівка-Центр”, що управителем багатоквартирних будинків ж/м “Центральний” є ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” відповідно до договору № 1/24 від 17.07.2024 р., що вступає в силу з 01.08.2024 р., а управителем багатоквартирних будинків ж/м “Софіївський” - є ТОВ “УК “Баришівка-Сервіс” відповідно до договору № 2/24 від 17.07.2024 р. та договору № 3/24 від 17.07.2024 р., які вступають в силу з 01.08.2024 р.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ “УК “Баришівка-Центр” вказує, що рішення відповідача 1 про дострокове припинення в односторонньому порядку договору управління № 1 від 30.11.2020 р. було прийняте з порушенням визначеного законом та договором терміну, а саме – позивача (управителя) не було повідомлено про таке припинення за два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників про рішення про припинення вказаного правочину. За таких обставин, на думку позивача, внаслідок порушення порядку припинення дії договору про надання послуги з управління, Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” завдали позивачу збитки у вигляді втраченої (упущеної) вигоди в розмірі винагороди управителя за серпень та вересень 2024 р. у загальній сумі 235316,32 грн., які позивач просить солідарно стягнути з них у судовому порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Поряд з цим, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 224 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом ( ч. 1 ст. 225 ГК України).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, у тому числі - у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).
При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
Крім того, стаття 227 Господарського кодексу України передбачає, що у разі заподіяння збитків одночасно кількома учасниками господарських відносин кожний з них зобов`язаний відшкодувати збитки суб`єкту, якому завдано збитків, відповідно до вимог ст. 196 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 196 ГК України у разі якщо в господарському зобов`язанні беруть участь кілька управнених або кілька зобов`язаних суб`єктів, кожний з управнених суб`єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов`язаних суб`єктів повинен виконати зобов`язання відповідно до частки цього суб`єкта, визначеної зобов`язанням. У разі якщо це передбачено законодавством або договором, зобов`язання повинно виконуватися солідарно. При солідарному виконанні господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено законом.
Посилаючись на солідарний обов`язок щодо відшкодування відповідачами збитків, позивач вказує, що його не було повідомлено відповідачем 1 за два місяці з дати прийняття рішення про обрання іншого управителя багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 1 – багатоквартирні будинки ж/м “Центральний”, як передбачено Законом України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” та пунктом 9.3 договору № 1 від 30.11.2020 р. Як вказує позивач, даний правочин неодноразово продовжував свою дію, враховуючи п. 9.3 договору, та остаточно був продовжений до 30.11.2024 р. На переконання позивача, одностороннє припинення правовідносин за договором мало б відбутись з 01.10.2024 р. Проте, відповідне повідомлення було направлене відповідачем 1 листом № 2111/03-15/22.07.24 від 22.07.2024 р., у якому останній вказував про одностороннє припинення правочину вже з 01.08.2024 р.
Суд зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
При цьому, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 р. у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 р. у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 р. у справі № 925/2301/14.
Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Водночас, статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Також суд враховує необхідність застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 р. у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 р. у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18.
Суд відзначає, що відповідачем 1 відзиву на позов не подано, доводів позивача не заперечено та не спростовано.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що строк дії договору № 1 від 30.11.2020 р., укладеного між позивачем та відповідачем 1, неодноразово продовжувався і востаннє був продовжений до 30.11.2024 р.
Дана обставина відповідачами не заперечена та не спростована.
Поряд з цим, як зазначалось вище, відповідно до п. 9.1 договору № 1 від 30.11.2020 р. останній набирає чинності з 01.12.2020 р. та укладається строком на 1 рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на 1 рік (п. 9.2 договору). Якщо протягом строку дії цього договору співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком або про обрання іншого управителя, цей договір достроково припиняється через два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників (уповноваженої ними особи) про таке рішення (п. 9.3 договору).
З матеріалів справи вбачається, що Баришівською селищною радою листом № 2111/03-15/22.07.2024 від 22.07.2024 р. було повідомлено ТОВ “УК “Баришівка-Центр”, що управителем багатоквартирних будинків ж/м “Центральний” є ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” відповідно до договору № 1/24 від 17.07.2024 р., що вступає в силу з 01.08.2024 р.
Отже, суд констатує порушення відповідачем 1 встановленого п. 9.3 договору порядку дострокового припинення його дії у вигляді недотримання повідомлення управителя за два місяці до припинення дії договору № 1 від 30.11.2020 р. 
При цьому, відповідачем 1 до матеріалів справи не надано будь-яких заперечень чи доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про припинення дії договору № 1 від 30.11.2020 р. у строк, визначений п. 9.3 цього договору.
За висновком суду, у даному випадку припинення дії договору, за умовами останнього, мало відбутися через 2 місяці після отримання позивачем зазначеного вище повідомлення. Відтак, внаслідок протиправних дій відповідача 1 у вигляді дострокового усунення позивача від виконання обов`язків управителя багатоквартирних будинків ж/м «Центральний» в смт. Баришівка, позивач був позбавлений можливості отримання доходу у вигляді передбаченої договором № 1 від 30.11.2020 р. винагороди управителя за серпень та вересень 2024 року.
Як слідує з матеріалів справи, щомісячний розмір винагороди управителя за договором № 1 від 30.11.2020 р. визначається Кошторисами витрат за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за кожним будинком за тарифами, введеними в дію з 01.02.2024 р.
Загальний щомісячний розмір винагороди позивача як управителя за всіма будинками становив 117658,16 грн.
Суд вважає за необхідне відзначити, що до матеріалів справи відповідачами не надано жодних заперечень ані щодо скоригованої позивачем вартості послуг за тарифами, встановленими з 01.02.2024 р., ані контррозрахунку розміру упущеної вигоди, заявленої до стягнення, ані загалом будь-яких доказів на спростування вимог позивача.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у даній справі підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 на користь позивача збитків (упущеної вигоди), а саме – неодержаного доходу у вигляді винагороди управителя за серпень та вересень 2024 року у загальному розмірі 235316,32 грн. (117658,16 грн. х 2).
Стосовно позовної вимоги про солідарне стягнення збитків, заявленої до відповідача 2 ТОВ “УК “Баришівка-мій дім”, суд зазначає таке.
Відповідач 2, заперечуючи проти позову, посилається, зокрема, на висновки та обставини, встановлені в рішенні Господарського суду Київської області від 09.10.2024 р. у справі № 911/2088/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" до Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" про визнання недійсним договору про надання послуг управління багатоквартирними будинками.
Згідно з приписами ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, Господарським судом Київської області у рішенні від 09.10.2024 р. у справі № 911/2088/24, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного Господарського суду від 17.03.2025 р., було встановлено, що договір № 1/24 від 17.07.2024 р. про надання послуг з управління багатоквартирними будинками був укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 без порушення вимог чинного законодавства на підставі відповідного рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради та за наслідком проведеного конкурсу.
Суд зауважує, що встановлені у вказаному рішенні у справі № 911/2088/24 обставини щодо укладення договору № 1/24 від 17.07.2024 р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 без порушення вимог чинного законодавства, не впливають на зміст договірних відносин, які склалися між позивачем та відповідачем 1.
Що ж до посилання відповідача 2 на рішення Господарського суду Київської області від 26.02.2025 р. у справі № 911/3028/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Баришівка-Софіївська» до Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Баришівка-Сервіс» про стягнення 170647,26 грн. збитків, яке набрало законної сили, слід зазначити, що встановлені у справі № 911/3028/24 обставини не можуть вважатися заздалегідь встановленими у справі № 911/3901/25 відповідно до ст. 75 ГПК України, адже у даній справі, яка розглядається судом, не беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини у справі № 911/3082/24, що має інший суб`єктний склад.
Поряд з цим, як вже вказувалось вище, стаття 227 Господарського кодексу України регулює відшкодування збитків, що завдані одночасно кількома учасниками господарських відносин. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.
Таким чином, солідарна відповідальність виникає при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому і застосовується у тих випадках, коли неможливо встановити, які з дій і якою мірою спричинили збитки, тому в зобов`язанні беруть участь декілька боржників, які відповідають перед потерпілою особою солідарно. Підставою солідарного відшкодування збитків є факт спільності дій учасників господарських відносин, в результаті яких завдано збитків. 
Суд враховує відсутність у відповідача 2 ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” жодних господарських відносин з позивачем, в той час як договір № 1 від 30.11.2020 р., на який посилається позивач, був укладений між позивачем та відповідачем 1.
При цьому, будь-яких доказів протиправності дій з боку відповідача 2 щодо позивача, як і наявності інших підстав для виникнення у відповідача 2 солідарного з відповідачем 1 обов`язку з відшкодування збитків, до матеріалів справи не надано, в той час як рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 12.07.2024 р. № 230, а також договір № 1/24 від 17.07.2024 р., укладений між відповідачами на підставі цього рішення, є чинними (доказів протилежного до матеріалів справи не надано).
За таких обставин вимога позивача, заявлена до відповідача 2 ТОВ “УК “Баришівка-мій дім” в частині солідарного стягнення збитків, є безпідставною, недоведеною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення заявленої позивачем суми збитків з відповідача 1.
Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача 1.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Центральна, буд. 27, код 43560334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Неокласиків, буд. 8-А, код 43850630) 235316 (двісті тридцять п`ять тисяч триста шістнадцять) грн. 32 коп. збитків (упущеної вигоди), 3528 (три тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн. 74 коп. судового збору.
3. У задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" (07500, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Київський шлях, буд. 30, код 45427240) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст рішення складено 26.03.2026 р.

Суддя В.М. Бабкіна