ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 727/9502/24
провадження № 61-16074св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача-  Никонова Марина Олександрівна ;
відповідач - ОСОБА_3 ;
представник відповідача- ОСОБА_4 ; 
третя особа-  ОСОБА_5 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової Марини Олександрівни на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Лисака І. Н., 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрацію шлюбу, зміни черговості одержання права на спадкування, усунення від права спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності у порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що з жовтня 2003 року вона проживала разом з  ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1    ОСОБА_6 помер.
Протягом зазначеного часу вона разом з ОСОБА_6 вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, займалися облаштуванням квартири, проводили всі свята разом у колі рідних і друзів, тобто мали відносини, які притаманні подружжю.
ОСОБА_6 останні роки свого життя хворів, вона здійснювала належний догляд за ним, піклувалася про нього, купувала ліки, комунікувала з лікарями, утримувала чоловіка, коли він був непрацездатним, підтримувала квартиру у належному стані, сплачувала комунальні послуги. У період з лютого 2008 року по серпень 2014 року, коли ОСОБА_6 не був працевлаштований, вона сплачувала за нього аліменти на утримання сина від попереднього шлюбу -  ОСОБА_3 , відповідача у справі. Крім того, поховання померлого чоловіка здійснювала вона за власні кошти.
Факт її проживання разом з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується актом-підтвердження про постійне місце проживання від 23 травня 2024 року, складеним сусідами, та рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2023 року у справі № 727/9789/23 за її заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Проте, вказане рішення районного суду було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 березня 2024 року з процесуальних підстав, а її заяву про встановлення факту залишено без розгляду. 
Про їхні відносини з померлим чоловіком свідчать фотокартки, на яких зображені вони разом з їхніми дітьми, родичами та друзями під час родинних свят, відпочинку на природі. 
Позивачка зазначала, що вона має доньку - ОСОБА_5 від іншого чоловіка, яку покійний ОСОБА_6 любив і виховував як рідну та фактично був їй батьком. 30 жовтня 2014 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище -  ОСОБА_7 ) договір дарування, за умовами якого подарував останній 1/2 ідеальної частки належної йому на праві особистої приватної власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті    ОСОБА_6 , зокрема, іншої 1/2 частини вказаної квартири, їй необхідно встановити факт проживання із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Звертала увагу, що ОСОБА_3 , відповідач у справі, хоча і є сином померлого, однак участі в його житті не приймав, догляду або іншої допомоги не надавав. Стосунки ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ніколи не підтримували, не спілкувалися. Жодної інформації про місце знаходження сина померлого відомо не було, як і не було відомо номера його телефону. Син померлого жодного разу не поцікавився як і чим живе його батько, а з`явився лише тоді, коли відкрилася спадщина, право на яку, на її думку, за вказаних обставин він немає. Тому вважала, що видане 26 лютого 2024 року ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню. 
З огляду на викладене,  ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити факт її проживання разом з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- змінити черговість одержання права на спадкування, а саме віднести її до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті    ОСОБА_6 ;
- усунути ОСОБА_3 від спадкування, а саме від права на спадщину, яка складається з 1/2 частини вказаної квартири;
- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 ; 
- визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірної квартири.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 серпня 2025 року у складі судді Гавалешка П. С. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінено черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 після смерті спадкодавця - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом.
Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 , недійсним.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з  ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по день його смерті -ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначив, що позивачка допомагала ОСОБА_6 , спілкувалася із ним, проводила вихідні та сімейні свята, матеріально забезпечувала спадкодавця, займалася побутовими справами. У зв`язку із незадовільним станом здоров`я ОСОБА_6 позивачка здійснювала постійний догляд за ним, опікувалась його лікуванням, забезпечувала всім необхідним для лікування і життя, сплачувала грошові кошти за житлово-комунальні послуги, а також понесла витрати, пов`язані з його похованням.У зв`язку із цим, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни черговості права позивачки на спадкування з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом. 
Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири, видане 26 лютого 2024 року ОСОБА_3 , є недійсним, оскільки порушує право позивачки як спадкоємця першої черги за законом. 
Відмовляючи у задоволенні вимоги про усунення від права на спадкування ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано достатніх доказів того, що спадкодавець ОСОБА_6 через тяжку хворобу потребував допомоги саме від сина - ОСОБА_3 , а останній міг надавати таку допомогу, але свідомо та умисно ухилявся від її надання. 
Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, то така задоволенню не підлягає, оскільки є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, у нотаріальному порядку, а позивачка як спадкоємець першої черги за законом до нотаріуса не зверталася. 
Суд першої інстанції послався на відповідні правові висновки Верховного Суду.
Додатковим Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 серпня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20 тис. грн витрат на професійну правничу допомогу та 3 633,60 грн судового збору.
Додаткове рішення районного суду мотивовано тим, що понесені позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, які відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивачки у розмірі 20 тис. грн із заявлених 36 тис. грн, виходячи із критеріїв реальності наданих адвокатом послуг, співмірності та справедливості. При цьому, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо розміру заявлених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 серпня 2025 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 серпня 2025 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єючоловіка і жінка без реєстрації шлюбу, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 , а також додаткове рішення цього самого суду, апеляційний суд виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_6 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував саме у безпорадному стані. Матеріали справи не містять відомостей про наявність у спадкодавця каліцтва, а самі по собі його звернення до лікарів та проходження лікування в умовах стаціонару не свідчать про те, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, перебуваючи у безпорадному стані. Записи в медичних документах не підтверджують перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, а висновки судово-медичних експертів про наявність такого стану ОСОБА_6 , під час якого він був неспроможним самостійно забезпечувати свої потреби, а отже, перебував у безпорадному стані, матеріали справи не містять.
Ураховуючи те, що позивачкою не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, тому відсутні правові підстави для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та задоволення позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.
З огляду на предмет спору, зміст та обґрунтування позовних вимог, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спрямоване на отримання можливості позивачкою заявити вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування. Проте, оскільки позивачкою не доведено наявності підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в межах цієї конкретної справи не призведе до захисту спадкових прав позивачки. При цьому, апеляційним судом враховано, що задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України, надавало б можливість позивачці набути право на спадкування за законом четвертої черги, у той час, як судом установлено, що спадкодавець мав спадкоємців за законом першої черги.
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути, зокрема: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо. За встановлених у цій справі обставин підстав, передбачених законом, для визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого 26 лютого 2024 року ОСОБА_3 , недійсним немає. 
Враховуючи наявність підстав для скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог, додаткове рішення цього суду щодо стягнення судових витрат на користь позивачки також підлягає скасуванню. 
Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_1 - адвокат Никонова М. О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, а рішення та додаткове рішення районного суду залишити без змін.
Отже, судові рішення в частині відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 про усунення від спадкування та визнання права власності у порядку спадкування за законом не оскаржуються, а тому у в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України у вищевказаній справі. Витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2026 року справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрацію шлюбу, зміни черговості одержання права на спадкування, усунення від права спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності у порядку спадкування призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив усіх обставин справи, не врахував, що померлий  ОСОБА_6 мав довготривалі хвороби, які загострилися за останні два роки до дня його смерті. Всі зміни стану здоров`я спадкодавця спостерігала лише позивачка, яка з ним проживала та здійснювала постійний догляд за ним. Ніхто з родичів чи друзів не цікавився життям та здоров`ям спадкодавця, у тому числі відповідач. Позивачкою доведено всі необхідні підстави для задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні вимоги позивачки про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поставивши це в залежність від задоволення іншої вимоги - про зміну черговості одержання права на спадкування. Суд апеляційної інстанції фактично позбавив позивачку права звернутися до суду у майбутньому з вимогами, які виникають у спадкоємців четвертої черги за законом. Крім того, апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивачки та її представника, яка завчасно подала заяву про відкладення розгляду справи через її зайнятість в рамках іншого кримінального провадження. Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідачем сплачено судовій збір за подання апеляційної скарги у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством. 
17 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О.Разом з тим, відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392-395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу. Отже, подані до Верховного Суду додаткові пояснення представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. підлягають залишенню без розгляду (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, провадження № 14-184цс20; від 14 грудня 2022 року у справа № 477/2330/18, провадження № 14-31цс22).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 - адвоката Федіна В. Ю. на касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 січня 2026 року вказаний відзив представника ОСОБА_3 - адвоката Федіна В. Ю. повернуто заявникові без розгляду, оскільки останнім не підтверджено правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, зокрема, на звернення до Верховного Суду з вказаним відзивом. 
У лютому 2026 року до Верховного Суду вдруге надійшов відзив представника ОСОБА_3 - адвоката Федіна В. Ю., до якого додано документи на підтвердження повноважень адвоката, а також заявлено клопотання про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Ураховуючи відсутність підстав для поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу, таке клопотання підлягає залишенню без розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 липня 2023 року.
22 березня 2023 року Західний судинний центр встановив діагноз ОСОБА_6 , а саме: облітеруючий атеросклероз з переважним ураженням артерій нижніх кінцівок. Оклюзія поверхневої артерії стегна та підколінної артерії білатерально, ХАН ІІІ.
Згідно з довідки про реєстрацію/останнє місце проживання від 26 липня 2023 року № 553041 зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 з 02 червня 1992 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1999 року Департаменту житлово-комунального господарства міськради, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 уклав договір дарування, за умовами якого 1/2 ідеальної частки квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою, переходить у власність ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 ) безоплатно. Договір дарування 1/2 ідеальної частки вказаної квартири було укладено 30 жовтня 2014 року і посвідчено приватним нотаріусом нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М. О.
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2014 року № 28851083 ОСОБА_6 є власником 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2023 року у справі № 727/9789/23 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 березня 2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2023 року скасовано, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду, оскільки така не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, так як наявний спір про право.
Поховання  ОСОБА_6 здійснювала   ОСОБА_1 за власні кошти, що підтверджується рахунком-замовлення накладна № 012560, № 727627, рахунком-замовлення акт № 727628, накладною від 17 липня 2023 року та платіжними документами.
Згідно з акту-підтвердження про постійне місце мешкання від 31 травня 2024 року сусіди: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданих відповідей на адвокатські запити представника відповідача - ОСОБА_4 за період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2017 року ОСОБА_6 за медичною допомогою не звертався.
Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Погорєловою М. Ю. була заведена спадкова справа № 24/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2024 року ОСОБА_3 є власником 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Із витребуваної судом інформації з Державної прикордонної служби вбачається, що ОСОБА_3 перетнув державний кордон України 02 листопада 2021 року.
Відповідно до виписки з історії хвороби № 5226 ОСОБА_6 зазначено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 12 липня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно з відповіді Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 11 серпня 2025 року № 05/37 звернення на лінію «103» диспетчерської служби за період з 01 червня 2023 року по 01 серпня 2023 року було зареєстровано виклик 07 липня 2023 року о 16 год 53 хв до ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , виклик здійснився з мобільного телефону № НОМЕР_2 особою жіночої статті.
Свідоцтво про поховання засвідчує, що саме позивачка поховала померлого у родинному місці поховання, де поховані і інші родичі ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 купувала медикаменти для ОСОБА_6 , коли він захворів. ОСОБА_1 , протягом тривалого часу отримувала за місцем фактичного місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , поштову кореспонденцію, протягом спільного проживання з ОСОБА_6 купувала побутову техніку. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 отримували медичні послуги в одного і того самого лікаря-терапевта.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).
Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності таких обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16 (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16 (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли правильного висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про те, що за життя ОСОБА_6 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував саме у безпорадному стані. Матеріали справи не містять відомостей про наявність у спадкодавця каліцтва, а самі по собі його звернення до лікарів та проходження лікування в умовах стаціонару не свідчать, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, перебуваючи у безпорадному стані. Записи в медичних документах не підтверджують перебування ОСОБА_6 за життя у безпорадному стані, а висновки судово-медичних експертів про наявність такого стану ОСОБА_6 , під час якого він був неспроможним самостійно забезпечувати свої потреби, а отже, перебував у безпорадному стані, матеріали справи не містять.
Зазначене свідчить про відсутність сукупності обставин, необхідних для зміни черговості одержання права на спадкування, відповідно до вимог статті 1259 ЦК України.
Ураховуючи те, що позивачкою не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, тому відсутні правові підстави для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та задоволення позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.
Доводи касаційної скарги в цій частині висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка, у тому числі, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про те, що заявлення вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з огляду на предмет спору, зміст та обґрунтування позовних вимог спрямоване на отримання можливості позивачкою заявити вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування. Разом з тим, оскільки позивачкою не доведено наявності підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в межах цієї конкретної справи не призведе до захисту спадкових прав позивачки.
При цьому, апеляційний суд вірно зауважив, що задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України, надавало б можливість позивачці набути право на спадкування за законом четвертої черги, у той час, як судом установлено, що спадкодавець мав спадкоємців за законом першої черги.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17, провадження № 61-48393св18, від 05 вересня 2022 року у справі № 766/5815/16-ц, провадження № 61-76св20, від 30 червня 2023 року у справі № 686/19661/20, провадження № 61-11031св22, на які правильно послався апеляційний суд. 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції фактично позбавив позивачку права звернутися до суду у майбутньому з вимогами, які виникають у спадкоємців четвертої черги за законом, є безпідставними, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підлягає саме у цій конкретній справі, так як не породжує юридичних наслідків для позивачки. Разом з тим, за наявності для цього підстав, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами, у разі доведеності. як спадкоємець за законом четвертої черги.
Посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивачки та її представника є необґрунтованими з огляду на таке. 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).
Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Положеннями статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною п`ятою статті 130 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Досліджуючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення позивачки, забезпечив останній можливість реалізувати надані їй законом права.
Судом установлено, що про розгляд справи 18 листопада 2025 року апеляційним судом було повідомлено учасників справи, зокрема, ОСОБА_1 та її представника - Никонову М. О. (т. 2, а. с. 172)., яка й не заперечує про це. 
Отже, ОСОБА_1 , незважаючи на те, що надіслана їй судова повістка-повідомлення про розгляд справи 18 листопада 2025 року повернулася до суду з відміткою поштової служби від 17 листопада 2025 року «адресат відсутній», знала про дату, час і місце розгляду справи, оскільки її представник була обізнана про розгляд справи 18 листопада 2025 року. Проте у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.
Доводи представника позивачки -  Никонової М. О. про те, що апеляційний суд розглянув справу, хоча вона завчасно подала заяву про відкладення розгляду справи через її зайнятість в рамках іншого кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки така заява надійшла до суду та передана судді-доповідачеві вже після розгляду справи (т. 2, а. с. 177).
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанцій порушено порядок повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а значною мірою зводяться до трактування норм процесуального права на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової Марини Олександрівни залишити без задоволення.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк