ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року 
м. Харків
справа № 641/6936/20
провадження № 22-ц/818/800/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – Житловий кооператив «Ювілейний»
відповідач – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Житлового кооперативу «Ювілейний» на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2025 року у складі судді Курганникової О.А.,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ЖК «Ювілейний» звернувся до суду з позовом про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ( надалі Квартира) та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43282683 від 01.10.2018 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної І.М. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.10.2009 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пунктом 4.4 статуту ЖК «Ювілейний» передбачено, що у разі смерті члена кооперативу його майно, пай та інші його внески при відсутності у нього спадкоємців переходять у власність кооперативу і використовується на його потреби. Таким чином ЖК набув право власності на квартиру. В процесі оформлення права власності на Квартиру ЖК довідалось про її незаконне відчуження, що стало наслідок звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі- продажу та договору дарування Квартири недійсними та визнання права власності на Квартиру. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 позовні вимоги ЖК до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу Квартири від 30.08.2018 року, укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 . У задоволені позову про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовлено, оскільки належним способом захисту в цьому випадку є подання позивачем позову про витребування спірної квартири від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею. Тому позивач змушений звернутись до суду з дійсним позовом.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2025 року у задоволенні позову ЖК «Ювілейний» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що за загальним правилом витребувати майно може лише власник цього майна. Позивач ЖК «Ювілейний» не був власником цього майна, без чого у нього не може виникнути право на віндикаційний позов щодо захисту неіснуючого останнього права. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент укладення договору дарування обдарований знав про незаконність укладання даного договору, а тому відсутні передбачені ст. 388 ЦК України підстави для витребування цього майна у відповідача, як добросовісного набувача. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43282683 від 01.10.2018 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної Ірини Миколаївни є похідними від позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. 
Не погодившись з рішенням суду Летючий В.П., який діє в інтересах ЖК «Ювілейний» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального і процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Пунктом 4.4 статуту ЖК «Ювілейний» передбачено, що у разі смерті члена кооперативу його майно, пай та інші його внески при відсутності у нього спадкоємців переходять у власність кооперативу і використовується на його потреби. Представник відповідача під час розгляду справи судом ініціював судовий позов про визнання зазначеного пункту статуту ЖК «Ювілейний» недійсним, у зв`язку з чим провадження у справі неодноразово зупинялось. Проте рішенням Господарського суду Харківської області від 12.12.2023 у справі № 922/3659/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 – у задоволенні позову відмовлено. Зазначені судові рішення надавались представником позивача та наявні у справі, проте суд будь-якої оцінки їм не надав. Отже пункт 4.4 статуту ЖК «Ювілейний» є чинним, судом підстав для його скасування не встановлено. Вважає, що після смерті членкині кооперативу ОСОБА_4 її майно, включаючи спірну квартиру перейшло у власність позивача на підставі 4.4 статуту ЖК «Ювілейний», оскільки спадкоємці після ОСОБА_4 відсутні. Відсутність у позивача документу на підтвердження належного йому права власності на Квартиру не позбавляє його можливості витребувати її у відповідача. Крім цього судом зроблено помилковий висновок про неможливість витребування Квартири у добросовісного набувача. Зазначений висновок суперечить вимогам ч.3 ст.388 ЦК України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду та встановленим у справі обставинам отримання ОСОБА_2 Квартири в дар. 
10.10.2026 ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, таким що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що пунктом 4.4 Статуту, кооператив врегулював перехід відумерлої спадщини не до територіальної громади, як це передбачено законодавством, а до кооперативу. Вказаний пункт не відповідає імперативним нормам Цивільного кодексу України, тобто протирічить законодавству. Вважає, що спірна квартира не належала житловому кооперативу, житловий кооператив не є спадкоємцем та не має право на отримання відумерлої спадщини, відповідно застосувати ст. 388 ЦК України до спірних відносин не можливо. 
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 від 31.10.2018 року - 30.08.2018 року зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2018 року посвідченого ПН ХМНО Шеренковим В.О. (а.с. 11-13).
01.10.2018 року проведена державна реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору дарування за № 2045 від 01.10.2018 року, посвідченого ПН ХМНО Кривошеїною І.М. (а.с. 10, 11-13).
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 позовні вимоги ЖК «Ювілейний» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кривошеїна Ірина Миколаївна та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеренков Валерій Олегович - про визнання договору купівлі- продажу. договору дарування недійсними та визнання права власності - задоволені частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 від 30.08.2018 року, реєстраційний № 1165, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В. О.
В частині позовних вимог ЖК «Ювілейний» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кривошеїна І. М. та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеренков В. О. про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності – відмовлено (а.с. 6-9 )
Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О. В.
Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова ввід 04.10.2019 року № 12-0007351-2019місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою : АДРЕСА_2 (а.с. 48).
Перевіркою облікових даних архівного фонду Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області виявлено актовий запис про смерть № 10736 від 26.07.2017 року складений на ОСОБА_4 , встановлено дату смерті померлої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідь Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.10.2019р.№10820/15.1-04-01(а.с.50).
Відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 12 грудня 2023 року, по справі 922/3695/23 у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання недійсними окремі положення Статуту житлового кооперативу «Ювілейний» відмовлено з підстав не доведення позивачем, з посиланням на відповідне нормативно-правове обґрунтування, яким саме чином його права порушені. Проаналізувавши положення Статуту житлового кооперативу "Ювілейний", судом не встановлено порушення прав і законних інтересів позивача та їх невідповідності вимогам Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про кооперацію». Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20 лютого 2024 року вищезазначене рішення було залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. ( а.с. 115 – 130)
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У частині першій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Згідно частин 1, 3 статті 388 ЦК України ( в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
За змістом ст.ст. 2, 5, 7, 10, 11 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 р. № 1087-IV ( в редакції що діяла на час створення ЖК « Юбілейний») кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.
Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників.
Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.
Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.
Відповідно до ст. 8 Закону України « Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю. 
Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству. 
Провідне та визначне положення закону в системі нормативно-правових актів обумовлює один з основних принципів його дії - принцип законності, що означає верховенство закону в регулюванні суспільних відносин.
Основу системи нормативно-правових актів складає Основний закон держави - Конституція України, всі інші закони приймаються на підставі та у відповідності до Конституції України та не можуть їй суперечить. В свою чергу підзаконні нормативно-правові акти приймаються на підставі та у відповідності до законів України.
Жодний підзаконний нормативно-правовий акт (указ, постанова, розпорядження, тощо) незалежно від джерела та органу його походження не може суперечити законодавчому регулюванню суспільних відносин та не може застосуватися, як акт застосування норми права для регулювання певних відносин поряд із законами України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).
Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною першою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.
Пунктом 4.4 статуту ЖК «Ювілейний» передбачено, що у разі смерті члена кооперативу його майно, пай та інші його внески при відсутності у нього спадкоємців переходять у власність кооперативу і використовується на його потреби (а.с. 24-30).
Проте, зміст зазначеного положення Статуту, не відповідає положенням ЦК України що регулюють суспільні відносини пов`язані із переходом прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тому не підлягає застосуванню як підстава набуття ОСОБА_7 права власності на квартиру. 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 820/17548/14 (адміністративне провадження № К/9901/9245/18) зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
Судова колегія відхиляє посилання апелянта на рішення господарського суду від 12 грудня 2023 року у справі № 922/3695/23 , оскільки викладені в ньому висновки містять надану судом оцінку обставин якими позивач обґрунтовував свої вимоги та висновок про відсутність порушеного права позивача, що не є преюдиційними обставинами при розгляді дійсної справи. 
З огляду на зазначене судова колегія погоджується з висновком суду про те, що позов ЖК не підлягає задоволенню з підстав не доведення факту набуття ним права власності на Квартиру. 
Водночас судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо неправильного застосування судом вимог ч.3 ст. 388 ЦК України ( в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якою гарантовано право власника витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати. 
Оскільки ОСОБА_2 набув Квартиру у власність на підставі договору дарування від 01.10.2018 (тобто безоплатно) від особи, яка на мала права її відчужувати, що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду від 12.05.2020 у справі № 641/9271/18, суд дійшов помилкового висновку про неможливість її витребування у відповідача ОСОБА_2 з огляду на його добросовісність. 
Відповідно до п.2,4 ч.1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення зміні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав викладених у цій постанові.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Житлового кооперативу «Ювілейний» - задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2025 року змінити. Мотивувальну частину рішення викласти в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          О.В.Маміна

В.Б.Яцина