ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 743/495/25
Головуючий у першій інстанції – Кравчук М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/260/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро»
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки (суддя Кравчук М.В.), ухвалене о 13 год. 30 хв. у селищі Ріпки, 
В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди землі №424 від 26 листопада 2021 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» (далі – ТОВ «Армійське Агро»). Позов мотивовано тим, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 2,3201 га, кадастровий номер 7424483300:05:007:7010 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Добрянської селищної ради (Клубівського старостинського округу) Чернігівського району Чернігівської області. 26 листопада 2021 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Армійське Агро» укладено договір оренди землі №424 строком на 10 років і сплатою орендної плати у розмірі 1762,34 грн з урахуванням коефіцієнту індексації. Проте відповідачем у 2021-2024 роках порушено істотні умови договору, а саме не виплачена орендна плата, що є підставою для розірвання такого договору.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року позов задоволено повністю; розірвано договір оренди землі №424 від 26 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Армійське Агро»; стягнуто з ТОВ «Армійське Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. Рішення суду мотивовано тим, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом із тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору. Також суд дійшов висновку, що матеріалами справи жодним чином не підтверджуються доводи відповідача щодо неможливості використання земельної ділянки протягом усього часу існування заборгованості (розміщення фортифікаційних споруд, відмови у наданні спеціальних дозволів тощо). 
В апеляційній скарзі ТОВ «Армійське Агро» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка розташована на території Клубівського старостинського округу у Чернігівській області, що безпосередньо межує з державним кордоном Республіки Беларусь, у 5-кілометровій зоні від кордону. Ця земля була задіяна для облаштування інженерних фортифікаційних споруд та організації оборони прикордонної території, інших оборонних заходів за умов збройної агресії російської федерації проти України. Відтак товариство було позбавлене можливості безперешкодно вести господарську діяльність на орендованій ним землі у період, за який була допущена затримка виплати орендної плати. Також ТОВ «Армійське Агро» заперечує проти задоволення позову ще з мотивів окупації та бойових дій, внаслідок яких було знищено, пошкоджено та викрадено близько 80% техніки, яка знаходилася в с.Бобрик Броварського району Київської області, один з учасників товариства та два директори були мобілізовані, що мало вплив на керівництво та організаційне управління товариства. За доводами відповідача, фактично він не допустив умисне порушення умов договору, вина орендаря у несплаті орендної плати за певний період в минулому відсутня, отже відсутня й систематичність порушення строків сплати орендної плати.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Позивачка звертає увагу на наявність в матеріалах справи фінансової звітності відповідача, яка свідчить про те, що він вів з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2024 року господарську діяльність та здійснював розрахунки з бюджетами та цільовими фондами по податках, зборах, загальнообов`язкових платежах, відповідно був платоспроможним для здійснення погашення заборгованості перед позивачкою за орендну плату і поточну її сплату. Вважає важливим той факт, що ТОВ «Армійське Агро» здійснив погашення заборгованості не на початку розгляду справи, а майже перед постановленням рішення суду, використавши це як сумлінне виконання зобов`язань. За доводами позивачки, відповідач може використовувати земельні ділянки за призначенням за умови отримання спеціальних дозволів, що б дало змогу виконувати взяті на себе зобов`язання за договором оренди землі, але жодних дозволів ним не отримано, що можна розцінювати як бездіяльність. ОСОБА_1 просить урахувати, що факт настання форс-мажору не звільняє від зобов`язань із виконання договору, а тільки унеможливлює відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, зокрема настання такого виду відповідальності як нарахування штрафних санкцій, відшкодування збитків.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. 
По справі встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 2,3201 га, кадастровий номер 7424483300:05:007:7010 (а.с.12).
26 листопада 2021 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Армійське Агро» (орендар) укладено Договір оренди землі №424, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Добрянської селищної ради (Клубівського старостинського округу), загальною площею 2,3201 га, в тому числі рілля 2,3201 га, кадастровий номер 7424483300:05:007:7010, строком на 10 років – до 26 листопада 2031 року (а.с.8-10). Пунктами 2.4., 6.1., 6.2., 6.4. договору встановлено, що загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що передається в оренду за цим договором, становить 25 176,35 грн в цінах 2021 року; орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін за один повний рік користування земельною ділянкою, у відсотковому співвідношенні становить не менше 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендодавця або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, зазначений в даному договорі, або поштовим переказом; орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк не пізніше 31 грудня поточного року користування.
Відповідно до пунктів 11.4., 14.3., 15.5. договору орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за даним договором, якщо таке невиконання стало наслідком нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні орендодавець, ні орендар неспроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, землетруси, інші стихійні явища природи, воєнні дії тощо).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна належна позивачці земельна ділянка передана в суборенду ТОВ «Агро-Саб» на підставі договору суборенди від 15 січня 2025 року (а.с.12). 
ТОВ «Армійське Агро» не заперечувало щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати позивачці. 
01 серпня 2025 року ТОВ «Армійське Агро» сплатило ОСОБА_1 орендну плату за 2022, 2024 роки в розмірі 5 286 грн (а.с.156). 
Згідно з листом Чернігівської обласної військової адміністрації від 30 травня 2025 року територія Добрянської селищної територіальної громади Чернігівського району, до складу якої входить с.Клубівка, в період з 24 лютого 2022 року до 03 квітня 2022 року була включена до переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України. Рішенням Ради оборони Чернігівської області, оформленим протоколом №14 від 05 жовтня 2022 року, дано вказівку районним військовим адміністраціям, органам місцевого самоврядування забезпечити виконання вимог Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 серпня 2022 року №6025 ПУ про заборону засадження полів у 5-ти кілометровій прикордонній смузі агрокультурами, що мають висоту більше 1,5 метри (кукурудзу, соняшник тощо), якщо площа засіяна, то протягом 10 діб організувати її збір (а.с.76).
Відповідно до даних фінансової звітності відповідача станом на кінець 2021 року його чистий прибуток за рік склав 70,9 тис. грн, на кінець 2022 року 3053,1 тис. грн, на кінець 2023 року 34,7 тис. грн, на кінець 2024 року 141,8 тис. грн (а.с. 120-123).
З відповіді Головного Управління ДПС у м. Києві від 08 липня 2025 року встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість за той же період перед бюджетом по податках, зборах, загальнообов`язкових платежах, та, навпаки, мали місце переплати з ЄВ, нарахувань на заробітні плати, винагороди, допомоги, ПДВ та податку на прибуток підприємств (а.с. 124-126).
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно зі ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
На вимогу однієї із сторін договір відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Тлумачення пункту д) частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) виснував, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 385/1679/21.
Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 579/1133/22, від 27 вересня 2023 року у справі № 626/104/21).
За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.
Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечувався факт несплати заборгованості за орендною платою за 2021-2024 роки, крім того заборгованість було сплачено під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 01 серпня 2025 року, відповідно до якої переказ коштів визначено, як орендна плата 2022 2024 роки.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже правильним є висновок суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджуються доводи відповідача щодо неможливості використання земельної ділянки протягом усього часу існування заборгованості (розміщення фортифікаційних споруд, відмови у наданні спеціальних дозволів тощо), разом з тим у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22 викладено правовий висновок про те, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
При цьому, судом обґрунтовано звернуто увагу на ту обставину, що відповідач 15 січня 2025 року передав спірну земельну ділянку у суборенду, що опосередковано свідчить не на користь доводів відповідача про неможливість її використання.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка розташована на території Клубівського старостинського округу Ріпкинської селищної ради Чернігівської області, що безпосередньо межує з державним кордоном Республіки Білорусь, у 5-кілометровій зоні від кордону та що земля була задіяна для облаштування інженерних фортифікаційних споруд і організації оборони прикордонної території, інших оборонних заходів за умов збройної агресії російської федерації проти України, тому орендар об`єктивно був позбавлений можливості безперешкодно вести господарську діяльність на орендованій ним землі у період, за який була допущена затримка виплати орендної плати, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання, що під час окупації та бойових дій було знищено, пошкоджено та викрадено близько 80% техніки відповідача, яка знаходилась в с.Бобрик Броварського району Київської області, що потрапило під окупацію/бойові дії в розумінні чинного законодавства України, та, що один з учасників ТОВ «Армійське Агро» і два директори були мобілізовані, що мало вплив на керівництво та організаційне управління відповідача та проведення відповідачем сільськогосподарських робіт в перші роки повномасштабного російського вторгнення в Україну було фактично неможливим, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів у розумінні положень статей 76-81 ЦПК України на підтвердження обставин, на які посилається скаржник.
Окремо в аспекті належності інших доводів відповідача суд зауважує, що на відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання (подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 910/15484/17 та у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20).
На відміну від форс-мажору істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин) (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 910/17639/21).
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що події, які відбувались у 2022-2024 роках для відповідача є форс-мажором з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 610/941/24 щодо листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, оскільки посилання на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення рф на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, який триває дотепер.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Апеляційний суд враховує, що листом ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, який є загальним офіційним документом і на нього посилався відповідач, визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. Проте, вказаний лист є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Той факт, що ТПП України засвідчила відповідну форс-мажорну обставину, сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі №915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).
Таким чином, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції введення воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією рф проти України з урахуванням листа ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року та обставини щодо неможливості безпечного використання таких земель і здійснення на них господарської діяльності, як і посилання на розміщення фортифікаційних споруд, у зв`язку з безпосередньою близькістю до державного кордону, що створює загрозу життю, здоров`ю працівників.
Посилання ТОВ «Армійське Агро» на укладений ним договір суборенди не заслуговують на увагу.
Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 січня 2026 року право оренди земельної ділянки кадастровий номер 7424483300:05:007:7010, належної ОСОБА_1 , зареєстровано за ТОВ «Армійське Агро» 07 грудня 2021 року на підставі договору оренди землі від 26 листопада 2021 року (а.с.239-241). Відомості про суборенду відсутні.
З метою повного та об`єктивного з`ясування обставин у справі ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 січня 2026 року витребувано: у державного реєстратора Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області реєстраційну справу (пакет документів), на підставі яких внесено запис про інше речове право (оренду/суборенду) щодо земельної ділянки площею 2,3201 га, кадастровий номер 7424483300:05:007:7010, яка розташована на території Клубівського старостинського округу Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, зокрема договір суборенди земельної ділянки б/н від 15 січня 2025 року, укладений між ТОВ «АГРО-САБ» та ТОВ «Армійське Агро», а також інформацію про дату і час внесення відповідного запису; у Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області інформацію щодо обмежень використання ТОВ «Армійське Агро» вказаної земельної ділянки; у Чернігівській обласній військовій адміністрації та Чернігівській районній державній адміністрації інформацію, чи виносилось розпорядження щодо звільнення ТОВ «Армійське Агро» від оподаткування за 2021-2024 роки з підстав непридатності до використання земельних ділянок, розташованих на території Клубівського старостинського округу Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, через замінування та близькість до державного кордону. Запропоновано ТОВ «Армійське Агро» надати докази місцезнаходження земельної ділянки площею 2,3201 га, кадастровий номер 7424483300:05:007:7010.
На виконання вимог ухвали суду Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області повідомило, що в Управлінні відсутня інформація щодо обмежень використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» земельної ділянки загальною площею 2,3201 га з кадастровим номером 7424483300:05:007:7010, яка розташована на території Клубівського старостинського округу Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.
Згідно з відповіддю Чернігівської обласної військової адміністрації від 23 січня 2026 року начальником адміністрації розпорядження щодо звільнення ТОВ «Армійське Агро» від оподаткування за 2021-2024 роки з підстав непридатності до використання земельних ділянок, розташованих на території Клубівського старостинського округу Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, через замінування та близькість до державного кордону не приймались.
Чернігівська районна військова адміністрація Чернігівської області повідомила, що нею не приймалися розпорядження щодо звільнення ТОВ «Армійське Агро» від оподаткування за 2021-2024 роки з підстав непридатності до використання земельних ділянок, розташованих на території Клубівського старостинського округу Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, через замінування та близькість до державного кордону. Також зазначено, що згідно зі статтею 64 Бюджетного кодексу України плата за землю належить до місцевих податків і зборів та зараховується до бюджетів територіальних громад за місцем розташування земельних ділянок. До районного бюджету плата за землю не зараховується.
На виконання ухвали суду про витребування документів ТОВ «Армійське Агро» надало копію викопіювання з кадастрової карти (плану) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7424483300:05:007:7010, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копію Державного акту на право власності на земельну ділянку.
За наданими доказами не встановлено обставин неможливості використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 7424483300:05:007:7010, яка є об`єктом оренди за укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Армійське Агро» договором, у спірний період.
Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача вказував, що договір суборенди укладено на 1 рік, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, відповідно до якого дата закінчення договору суборенди – 16 грудня 2025 року.
Враховуючи, що ТОВ «Агро-Саб» не є стороною договору оренди землі №424 від 26 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Армійське Агро», а також, що договір суборенди земельної ділянки укладено на 1 рік і наразі він закінчився, відсутні підстави стверджувати, що рішення суду першої інстанції прямо зачіпає права та інтереси ТОВ «Агро-Саб» як суборендаря.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, а також не надано належних та допустимих доказів щодо обставин, які унеможливлюють використання земельної ділянки за призначенням, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надана оцінка всім важливим аргументам сторін.
Тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2026 року.

Головуючий: Судді: