Справа № 346/2398/25 
Провадження № 22-ц/4808/643/26 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Луганської В. М., Томин О. О.,
з участю секретаря  Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2026 року, у складі судді Третьякової І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого,
в с т а н о в и в:
У травні 2025 представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.12.2024 приблизно о 17.35 год. на автодорозі Н-10 сполучення «Стрій-Чернівці-Мамалига», що між с. Раківчик та с. Шепарівці Коломийського району, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем марки «ТАТА LPT» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку м. Стрий вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поза межами пішохідного переходу вийшов на проїзну частину неосвітленої ділянки дороги. Внаслідок даного ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм помер на місці події. 
28.03.2025 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 
Унаслідок зазначеної ДТП дружині загиблого  ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим у неї виникло право на відшкодування за рахунок відповідача, оскільки станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «TATA LPT» р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача. 
31.01.2025 представник позивачки повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку визначеному Законом №1961-ІV із заявою на виплату страхового відшкодування. Просив виплатити 96 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 288 000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника.
14.04.2025 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 96 000 грн, а в частині відшкодування пов`язаного з втратою годувальника відмовив.
Позивачка вважала, що відповідно до вимог Закону №1961-IV та ст.1200 ЦК України вона має право на страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, оскільки є дружиною загиблого в ДТП ОСОБА_3 , є особою пенсійного віку з 2017 року, отже була непрацездатною, перебувала на утримані чоловіка. З урахуванням розміру страхової суми в 320 000 грн за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та виплаченої на відшкодування моральної шкоди суми 96 000 грн, вважає, що має право на виплату у сумі 224000 грн. 
Просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 224 000 грн страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2026 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лабик Р. Р. подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права
Зазначає, що в оцінці наявності підстав для відшкодування страховиком шкоди, завданої смертю потерпілого, слід застосувати системний аналіз норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та СК України.
Судом встановлено, що позивачка є дружиною загиблого в ДТП ОСОБА_3 . Також є особою, яка досягла пенсійного віку та є пенсіонеркою з 2017 року. Тобто, на момент ДТП позивачка в силу закону була непрацездатною.
Відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
Суд першої інстанції безпідставно відхилив надані позивачкою докази на обґрунтування потреби матеріальної допомоги та факту перебування на утриманні, а саме: медичні виписки, які підтверджують важкий стан здоров`я позивачки, що вимагає постійних значних витрат на лікування, Акт про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 24.01.2025, складений старостою с. Лісна Слобідка та показання свідка ОСОБА_4 . Також зазначає, щовласна пенсія позивачки у розмірі 2980 грн об`єктивно не могла забезпечити мінімальні потреби на дороговартісні ліки (через тромбофлебіт та наслідки ампутації), тому фінансова та фізична допомога чоловіка була критично необхідною і становила основне джерело її існування.
Вважає, що з матеріалів справи вбачається те, що позивачка є непрацездатною особою, інших доходів крім пенсії не мала, хворіє та потребує постійного лікування, а тому мала право на день смерті чоловіка на одержання від нього утримання.
Доводи відповідача про те, що допомогу міг надавати повнолітній син, жодним чином не нівелюють обов`язку чоловіка утримувати свою дружину, а отже, не позбавляють її права на страхове відшкодування.
Вказує, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем, становить 48 448,00 грн.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, також стягнути з відповідача 48448,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем за ведення справи в суді.
Представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт перебування позивачки на утриманні загиблого підтверджується медичними виписками, актом сільради та свідченнями свідка вважає необґрунтованими. Стан здоров`я апелянта на момент смерті її чоловіка не є доказом того, що загиблий мав фінансову можливість та фактично був її годувальником. Наявність у загиблого додаткового доходу не підтверджено жодними належними та допустимими доказами (довідками з пенсійного фонду або з податкової інспекції).
Оформлення переходу апелянта від отримання пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника здійснюється виключно Пенсійним фондом України.
Апелянтом не наведено жодного спростування того, що загиблий сам був пенсіонером та мав аналогічне право на утримання від дружини так само як і вона від нього. Вказані обставини свідчать про відсутність економічної залежності апелянта від загиблого, що є обов`язковою умовою для визнання особи такою, що перебувала на утриманні.
Посилання апелянта що загиблий отримував додатковий заробіток за рахунок якого отримував апелянта, документально не підтверджено.
Відомості про стан здоров`я ОСОБА_3 може надати виключно медичний заклад або сімейний лікар, а не орган місцевого самоврядування.
За відсутності копій договорів між учасниками цивільних правовідносин, актів виконаних робіт, платіжних документів, встановити факт достатності таких доходів для постійного утримання дружини, будинку та прибудинкової території не вбачається можливим.
Надана копія акту від 24.01.2025 не є документом бухгалтерського та фінансового обліку, що встановлює доходи загиблого.
Зазначив також, що страховик у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лабик Р. Р. у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, від адвоката Лабик Р. Р. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.
Представник ПАТ «Страхова компанія «АРКС» Шишлов О. Є. в режимі відеоконференцзв`язку заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлене судом першої інстанції рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на її користь страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 224 000 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надала достатніх доказів того, що вона на час ДТП та смерті чоловіка ОСОБА_3 перебувала на його утриманні.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.12.2024 приблизно о 17.35 год. на автодорозі Н-10 сполученням «Стрій-Чернівці-Мамалига», що між с. Раківчик та с. Шепарівці Коломийського району, водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем марки «ТАТА LPT» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку м. Стрий вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поза межами пішохідного переходу вийшов на проїзну частину неосвітленої ділянки дороги. Від отриманих травм ОСОБА_3 помер на місці події, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28.03.2025 у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 261 від 30.12.2024, ОСОБА_3 помер на автодорозі в с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області, причина смерті закрита травма грудної клітини та живота та їх органів, отримана в результаті зіткнення вантажного автомобіля з пішоходом.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 01.10.1983 року .
ОСОБА_1 згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 15.11.2022 року довічно, отримує пенсію за віком.
Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 23.02.2022 року довічно, ОСОБА_3 отримував пенсію за віком.
Відповідно до листа Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 06.02.2025 року, ОСОБА_1 з 02.08.2022 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області як одержувач пенсії за віком, розмір її пенсії з 01.03.2024 складає 2980 грн. 
Відповідно до довідки від 04.02.2025 №321 про розмір отриманої пенсії за період з грудня 2023 по листопад 2024 ОСОБА_1 отримала пенсію в такому розмірі: з грудня 2023 по лютий 2024 – 2760 грн. щомісячно, з березня 2024 по листопад 2024 – 2980 грн щомісячно
ОСОБА_3 з 13.04.2021 перебував на обліку у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області як одержувач пенсії за віком, розмір його пенсії з 01.03.2024 складав 2725 грн. 
Відповідно до довідки від 04.02.2025 №322 про розмір отриманої пенсії за період з грудня 2023 по листопад 2024 ОСОБА_3 отримав пенсію в такому розмірі: з грудня 2023 по лютий 2024 – 2520 грн щомісячно, з березня 2024 по листопад 2024 – 2725 грн щомісячно.
З виписок з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній лікарні м. Івано-Франківськ у період з 03.03.2017 по 10.03.2017 з діагнозом гострий висхідний тромбофлебіт підшкірних вен лівої нижньої кінцівки; в період з 01.05.2023 по 09.05.2023 в КНП «Коломийська ЦРЛ» з діагнозом повна травматична ампутація І пальця лівої кісті, в період з 13.01.2025 по 16.001.2025 з діагнозом гострий висхідний тромбофлебіт.
Згідно акту про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 24.01.2025 року, складеного старостою с. Лісна Слобідка ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 . 
Утримання полягало в тому, що загиблий окрім того, що отримував пенсійне забезпечення перебував у хорошій фізичній формі та володів професійними навиками і постійно виконував різноманітні роботи на замовлення жителів села, за що отримував від них матеріальну винагороду за виконані роботи/послуги. За рахунок цих доходів загиблий утримував свою дружину, належний їм житловий будинок та прибудинкову територію.
Відповідно до полісу №ЕР218826781 09.01.2024 між ТОВ «Торгова група АРС-Кераміка» та «СК «АРКС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом був автомобіль марки «ТАТА LPT» р.н. НОМЕР_1 . страхова сума за шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілого становить 320000 грн, за шкоду завдану майну – 160000 грн.
31.01.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв ОСОБА_7 звернулася до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявами про виплату страхового відшкодування пов`язаного з моральною шкодою та втратою годувальника.
Згідно листа АТ «СК «АРКС» від 11.02.2025 вих. №1942/12цв у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника відмовлено. 
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Частиною другою статті 1200 ЦК України передбачено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди завданої смертю годувальника, слід віднести непрацездатних осіб, які були на утриманні та непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання.
Позивачка ОСОБА_1 пред`явила позов до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, посилаючись на те, що на день смерті чоловіка ОСОБА_3 була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.
Ухвалюючи рішення по суті заявлених вимог, суд першої інстанції з посиланням на правові висновки викладені у ряді постанов Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 правильно виходив із того, що факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та її загиблий чоловік ОСОБА_3 були пенсіонерами та отримували пенсію за віком. При цьому розмір пенсії загиблого чоловіка за попередній, до настання ДТП календарний рік (з грудня 2023 року по листопад 2024 року) становив 32085 грн, а пенсія ОСОБА_1 за вказаний період становила 35100 грн, тобто розмір пенсії загиблого був меншим розміру пенсії позивачки.
Після смерті ОСОБА_3 позивачка не отримує пенсії по втраті годувальника.
Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що твердження позивачки про отримання її чоловіком додаткового доходу, який у сукупності з його пенсією давав можливість утримувати свою дружину не підтверджено належними та допустимими доказами. 
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Так, на підтвердження отримання загиблим чоловіком додаткового доходу позивачка посилалася на Акт про засвідчення факту потреби та факту перебування позивачки на утриманні чоловіка, складеного старостою с. Лісна ОСОБА_8 та покази свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні. Зі змісту вказаного акту ОСОБА_6 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 . Утримання полягало в тому, що загиблий окрім того, що отримував пенсійне забезпечення, перебував у хорошій фізичній формі та володів професійними навиками і постійно виконував різноманітні роботи на замовлення жителів села, за що отримував від них матеріальну винагороду за виконані роботи/послуги. За рахунок цих доходів загиблий утримував свою дружину, належний їм житловий будинок та прибудинкову територію. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 - староста села Лісна Слобідка пояснив про те, що йому відомо, що саме чоловік позивачки виконував всю господарську роботу, а також працював у інших жителів села на городах, косив траву, за що йому платили, але в якому розмірі був цей заробіток свідку не відомо. 
Будь-яких доказів на підтвердження виконаних робіт та отриманого за це доходу стороною позивача не надано.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що подані стороною позивача докази не підтверджують розмір отриманих доходів, їх регулярність, а відтак не дають підстав для висновку про те, що наявні у загиблого доходи були основним і постійним джерелом засобів до існування позивачки. 
З огляду на наведене, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив надані позивачкою докази на обґрунтування потреби матеріальної допомоги та факту перебування її на утриманні чоловіка, станом на час його смерті.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лабик Руслан Романович, залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. М. Луганська
О. О. Томин