______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року
м. Чернівці

cправа № 725/371/26
провадження № 822/540/26-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Височанської Н.К.,
за участю секретаря Скулеби А.І.,
учасники справи:
заявник ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: приватний виконавець Сакальськийу Андрій Іванович, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Кельменецький відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області,
апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду м.Чернівці від 26 січня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просить скасувати постанову від 21 липня 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 78668502 та визнати виконавчий лист №2-633/2012 від 22 квітня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Чернівецького районного суду м.Чернівці від 26 січня 2026 року скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для розгляду скарг на дії державного виконавця та заяв, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, встановлений різний процесуальний порядок подання та розгляду, який врегульований різними розділами ЦПК, різний порядок реєстрації таких справ в системі документообігу суду. Заявлені вимоги не можуть бути об`єднані в одне провадження та сумісний їх розгляд є неможливим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. 
Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, інтересів держави.
Спірні правовідносини в цій справі склались, зокрема, з приводу незгоди скаржника з діями та бездіяльністю приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 78668502 а також з приводу визнання виконавчого лист таким, що не підлягає виконанню в порядку вимог ст. 432 ЦПК України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Навіть у випадку, коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.
Під вимогою слід розуміти матеріально-правову вимогу позову, яка складає його предмет.
Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, допускається можливість об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача.
Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №914/2191/18.
За змістом ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, правила об`єднання позовних вимог не дотримано, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: 1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); 2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.
Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, проте на них поширюється дія заборон, прямо визначених у частинах 4, 5 цієї статті.
Саме встановлення судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на положення п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.
Водночас, аналіз змісту п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України у системному зв`язку з положеннями ст. 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.
Отже, суд з урахуванням конкретних обставин має право застосувати положення ч. 6 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку порушення цих правил.
Однак вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією суду, яку він застосовує (або не застосовує) за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.
Проте, у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та на них не поширюється дія заборон, визначених у частинах 4, 5 ст.188 Цивільного процесуального кодексу України, суд не має підстав для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявляє позивач клопотання про об`єднання позовних вимог.
У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.
Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №908/420/20; подібні висновки містить іпостанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 902/434/19.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою та просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, в порядку вимог ст. 447-1 ЦПК України; визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, в порядку вимог ст. 432 ЦПК України.
Судом першої інстанції не враховано вимоги норми процесуального закону, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства не має обов`язку повернути позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власної ініціативи, надавши доступ до суду та відкривши провадження у справі, самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 188 ЦПК України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.
Також слід зазначити, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що одна з вимог не може бути розглянута, оскільки вона підлягає розгляду у порядку позовного провадження, то суд вправі залишити без розгляду вказану вимогу.
Аналогічні висновки викладено у змісті постанов Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18); від 12 червня 2019 року у справі № 752/1115/17 (провадження № 14-175цс19)та постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 727/2176/20 (провадження № 61-2503св21), від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23).
Таким чином, висновок про повернення скарги з підстав порушення правил об`єднання заявлених вимог, не може вважатися законним та обґрунтованим.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Чернівецького районного суду м.Чернівці від 26 січня 2026 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Чернівецького районного суду м.Чернівці від 26 січня 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Дата складання повної постанови – 19 березня 2026 року
Головуючий М.І. Кулянда 
Судді: Н.К. Височанська 
О.О. Одинак