Справа № 752/26369/25 
Провадження №: 2/752/1682/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

02.03.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Кирильчук І.А.
при секретарі судового засідання - Сінчук І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), ОСОБА_2 , у якому просить:
- стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 89 921,58 грн у якості доплати страхового відшкодування, 8 000,00 грн моральної шкоди, 8 000,00 грн у якості компенсації за складання висновку експерта, 3% річних у розмірі 480,40 грн, пені у розмірі 4 964,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 89,38 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду та франшизу у розмірі 16 774,85 грн, моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 квітня 2025 року в с. Новгородка Кіровоградської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , була забезпечена у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СА-0394768.
Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2025 року (справа №393/233/25).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, чим завдано йому матеріальні збитки.
Зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», позивачем через свого представника була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів. Вказує, що представники ПрАТ «СК «Євроінс Україна» неодноразово в телефонному режимі морально тиснули на позивача, фактично змушуючи його до підписання угоди щодо здійснення зі сторони товариства виплати у розмірі значно меншому, ніж це об`єктивно покривало завдану шкоду.
02 липня 2025 року позивач звернувся до судового експерта для проведення транспортно-товарознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, належного позивачу транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до висновку експерта по транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику від 02 липня 2025 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 19 квітня 2025 року, станом на дату ДТП складає: 199 738,30 грн; вартість автомобіля Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 в пошкодженому стані, станом на дату ДТП, складає: 26 163,45 грн Зазначає, що відповідно до розрахунку позивача розмір належного позивачу страхового відшкодування становить 170 374,85 грн.
Разом з цим, 13 серпня 2025 року від страхової компанії позивачу надійшли кошти в якості страхового відшкодування в розмірі 66 878,42 грн, що не відповідає дійсному оціненому розміру шкоди, а тому ПрАТ «Євроінс Україна» зобов`язане доплатити страхове відшкодування в розмірі 89 921,58 грн. 
Оскільки ліміт страхового відшкодування становить 156 800,00 грн, а розмір матеріального збиту 170 374,85 грн, розмір майнових вимог до відповідача ОСОБА_2 становить 16 774,85 грн.
Позивач вказує, що станом на день подання позовної заяви сума страхового відшкодування, яка не доплачена ПрАТ «СК «Євроінс Україна», становить 89 921,58 грн, тому з останнього підлягають стягненню 3% річних у розмірі 480,40 грн, пені у розмірі 4 964,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 89,38 грн.
Крім того, у зв`язку з неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі по 8 000,00 грн з кожного. 
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
Копія позову з додатками була направлена відповідачам позивачем при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абзацу 2 частини першої статті 177 ЦПК України.
17 листопада 2025 року представник відповідача - адвокат Пилипець Антон Юрійович подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на таке.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №50379, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ТОВ «СЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 396 322,95 грн із ПДВ. Ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 158 569,68 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу - отже проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, а такий транспортний засіб вважає економічно знищеним.
Зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Сума страхового відшкодування, у розмірі 66 878,42 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 3 200,00 грн), у відповідності до вимог статті 30 Закону, була виплачена на користь позивача.
Окрім того, позивач у своєму позові не зазначає, чому саме суд має надати перевагу його звіту, та не брати до уваги звіти відповідача. Позивач не наводить жодних належних та допустимих доказів, які б доводили, що звіти відповідача не можуть братися до уваги. Також вважає, що позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача, оскільки позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинні пред`являтись виключно до особи, яка винна у пошкодженні транспортного засобу позивача - винуватця ДТП. А тому, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження у справі від 30 жовтня 2025 року отримав 13 січня 2026 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Однак, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 19 квітня 2025 року о 04:20 год в с-щі Кам`янець, вул. Вишнева, біля будинку 119 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив наїзд на автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі за межами проїзної частини, біля будинку на вул. Вишнева, 119, внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП. 
Постановою Новгородківського районного суду Кіровоградської області у справі №393/233/25 від 07 травня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП застрахована ПрАТ «СК «Євроінс» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв серії СА №0394768, ліміт відповідальності за збиток спричинений майну (страхова сума) 160 000 гривень, франшиза 3 200,00 гривень.
06 червня 2025 року адвокат Алєксєєв Владислав Вячеславович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс» із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом виплати на розрахунковий рахунок.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №50379 від 12 травня 2025 року, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 396 322,95 грн із ПДВ. Ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 158 569,68 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу - отже проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, а такий транспортний засіб вважає економічно знищеним.
Відповідно до Висновку вартості придатних залишків ФОП ОСОБА_3 № 49658/1 від 12 травня 2025 року вартість транспортного засобу у пошкодженому стані склала 88 491,26 грн. 
Розрахунок страхового відшкодування здійснений страховиком згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» таким чином: 158 569,68 грн - 88 491,26 грн.- 3 200,00 грн = 66 878,42 грн.
Не погодившись із вищевказаною сумою, позивач звернувся до експерта з метою проведення незалежної оцінки. 
Відповідно до висновку експерта по транспортно-товарознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику від 02 липня 2025 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 19 квітня 2025 року, станом на дату ДТП складає: 199 738,30 грн; вартість автомобіля Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 в пошкодженому стані, станом на дату ДТП складає: 26 163,45 грн.
17 липня 2025 року адвокат Алєксєєв Владислав Вячеславович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс» із заявою про долучення додаткових документів, а саме: копії висновку експерта №561 від 02 липня 2025 року, рахунку №29 від 24 червня 2025 року та квитанції №ПН135488 від 25 червня 2025 року.
За розрахунком позивача розмір страхового відшкодування (майнової шкоди, яка спричинена позивачу) становить: 170 384,85 грн.
Сума страхового відшкодування у розмірі 66 878,42 грн. виплачена позивачеві 13 серпня 2025 року, що підтверджується скрін-шотом з онлайн-банкінгу. 
Недоплата страхового відшкодування: 158 800,00 грн (ліміт страхового відшкодування) - 66 878,42 (сплачене страхове відшкодування) = 89 921,58 грн.
За приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року №21-1465а15.
Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом норм статті 1166 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Постановою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2025 року у справі № 393/233/25, ОСОБА_2 визнано винним у скоєному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача ОСОБА_2 , підстави для відповідальності.
Спірним є визначений розмір страхового відшкодування, який, на думку позивача, є належною сумою, що підлягає відшкодуванню.
Згідно з вимогами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльностісуб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.
10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України №1440 затверджено Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту №1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
Приписами частини шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту №1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.
Відповідно до вимог пункту 51 Національного стандарту №1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Разом із цим, вимогами пункту 56 Національного стандарту №1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потребиінші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, встановлено механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Відповідно до пункту 4.4. Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається, серед іншого, така інформація: и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.
Згідно з пунктом 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Пунктом 5.2. Методики визначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).
Згідно з пунктом 5.3. Методики до початку технічного огляду оцінювач (експерт) ознайомлюється з наданими документами і фіксує такі дані (якщо вони необхідні для складання висновку): а) прізвище, ім`я та по батькові власника КТЗ (довіреної особи) або найменування власника - юридичної особи; б) місце проживання (місцезнаходження) власника КТЗ; в) дані з свідоцтва про реєстрацію КТЗ (технічного паспорта): серія, номер, ким і коли видане, з яких підстав; г) ідентифікаційні дані КТЗ згідно з наданими документами: тип, марка, модель (модифікація), виробник, країна-імпортер (для КТЗ іноземного виробництва, що ввозиться на митну територію України), колір кузова (кабіни - для вантажних автомобілів, платформи - для причепів, рами, паливного бака та оперення - для мототехніки), рік виготовлення, номери двигуна, кузова, шасі (рами), ідентифікаційний номер КТЗ, реєстраційний номер КТЗ, відмітки про дату заміни номерних складників.
Відповідно до пункту 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Судом а, що огляд автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив 24 квітня 2025 року ОСОБА_4 , при цьому не заначено статус зазначеної особи.
На підставі договору доручення, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Євроінс Україна», ФОП ОСОБА_3 проведено оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, про що складено 12 травня 2025 року Звіт № 49658.
Нормативно-правовими актами, якими має керуватися оцінювач при проведенні оцінки (визначення розміру вартості відновлювального ремонту), передбачено його обов`язок особистого огляду транспортного засобу, чого, у порушення таких вимог, не було здійснено оцінювачем ОСОБА_3 . Оцінка оцінювачем проведена на підставі акту огляду ТЗ від 24 квітня 2025 року, безпосереднім учасником якого оцінювач не був.
Пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
При виплаті страхового відшкодування страхова компанія (відповідач) керувалась звітом № 49658 від 12 травня 2025 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, що виконаний ФОП ОСОБА_3 .
Отже висновок вказаного оцінювача складений з очевидним порушенням вимог пунктів 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач ОСОБА_3 , який складав звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, особисто пошкоджений транспортний засіб не оглядав.
Матеріали справи містять лише акт огляду від 24 квітня 2025 року.
Доказів того, що вказаний оцінювач ОСОБА_3 має свідоцтво судового експерта, яке надавало б йому право складати висновки експертного дослідження без особистого огляду об`єкта дослідження, суду не надано.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц (пункти 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, при якому оцінювачем особисто не оглядався пошкоджений транспортний засіб.
Варто також зазначити, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.
Відповідно до частини другої статті 11 вказаного Закону замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.
Так як власник пошкодженого майна не ініціював проведення оцінки свого майна іншим суб`єктом оціночної діяльності, окрім Тараканова Ю.Ю. , який безпосередньо оглядав пошкоджений транспортний засіб позивача, дії страхової компанії щодо використання Звіту про оцінку майна, який був складений оцінювачем ФОП ОСОБА_3 при розрахунку страхового відшкодування порушують вимоги діючого законодавства.
Таким чином, оскільки страховиком при виплаті позивачу страхового відшкодування було взято за основу Звіт про оцінку майна, який складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому звіт № 49658 від 12 травня 2025 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, що виконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України.
Суд приймає до уваги наданий стороною позивача висновок експерта № 561 від 02 липня 2025 року, оскільки його дослідження проведено без порушення Методики товарознавчої експертизи, він має досвід і стаж, відповідну ліцензію і посвідчення експерта, він обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.
У зв`язку з вищевикладеним, оскільки розмір страхового відшкодування перевищує встановлені ліміти відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілим особам, то з відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» слід стягнути на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 89 921 грн. 58 коп. (160 000,00 грн 34 коп. - 3 200 грн 00 коп. (франшиза) - 66 878 грн 42 коп (сума виплаченого страхового відшкодування).
З приводу позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» інфляційних втрат в розмірі 89 грн 38 коп., 3 % річних в розмірі 480 грн 40 коп, пені в розмірі 4 964 грн 16 коп., суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово доходив висновку, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, то застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим. За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Такі правові висновки містяться, зокрема у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі №452/3519/15.
06 червня 2025 року адвокат Алєксєєв В.В. в інтересах ОСОБА_1 , направив ПрАТ СК «Євроінс Україна» заяву про страхове відшкодування, 17 липня 2025 року направив висновок експерта, утім, страховик своєчасно виплатив позивачу страхове відшкодування в межах страхової суми згідно зі Звітом № 49658 від 12 травня 2025 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, що виконаний ФОП ОСОБА_3 , а доказів розгляду заяви від 17 липня 2025 року з урахуванням висновку № 561 від 02 липня 2025 року за результатами проведеного експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, що складений судовим експертом Таракановим Ю.Ю. на замовлення ОСОБА_1 , до суду не надано. Як зазначено ПрАТ СК «Євроінс України» розмір відшкодування не узгоджувався, то суд приходить до висновку задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди та фрвншизи у розмірі 16 774, 85 грн, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що майнові збитки в розмірі 173 574,85 грн., завдані ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
Таким чином, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то відповідач, як страхувальник має відшкодувати позивачу збитки, обмежені різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування, а також франшизу, оскільки вона встановлена умовами договору,
Таким чином, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача збитків у розмірі 16 774,85 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі по 8 000,00 грн з кожного, суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд відзначає, що моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Позивач зазначив, що зазнав моральної шкоди, оскільки в результаті протиправних дій відповідачів було пошкоджено майно позивача, що вплинуло на якість його повсякденного життя, оскільки був вимушений витрачати час на пошук експертної організації, звертатися до СТО, страхової компанії та за допомогою до юристів.
Оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд погоджується, що дійсно внаслідок пошкодження автомобіля позивач був позбавлений можливості ним користуватись, що призвело до вимушених змін у його житті та необхідності вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушеного права. Відтак, суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі по 8 000 грн 00 коп з кожного, що відповідає вимогам розумності, справедливості, співмірності та є достатнім для розумного задоволення моральних втрат позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує наступне.
За правилами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.
При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1937,92 грн, які документально підтверджені.
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1937,92 грн, в рівних частинах по 968 грн 96 коп з кожного. 
Згідно з частиною першою статті 133, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).
Відповідно до квитанції №ПН135488 від 25 червня 2025 року позивачем понесено інші судові витрати, а саме на залучення експерта, у розмірі 8 000,00 грн.
Враховуючи, що судом під час розгляду справи визнано належним та допустимим доказом наданий позивачем висновок експерта, враховано під час розгляду справи та покладено в основу рішення, суд вважає, що наявні підстави для відшкодуванню позивачу його вартості в порядку розподілу судових витрат.
Суд звертає увагу, відшкодування витрат на проведення експертизи повинно відбуватися страховиком, а не винною особою.
Керуючись статей 1166,1187,1188,1194 ЦК України, статей 5,12,13,81,82,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, статей 9,22,28,32,36,52 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про судовий збір», суд, 
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування- задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 недоплаченестрахове відшкодування в розмірі 89 921 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 58 коп., пеню у розмірі 4 964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн 16 коп., інфляційні втрати у розмірі 89 (вісімдесят дев`ять) грн 38 коп., три відсотки річних у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн 40 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп та 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на проведення експертизи.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу та різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика в розмірі 16 774 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн 85 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України», адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 22868348.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду виготовлено 02 березня 2026 року.

Суддя І.А. Кирильчук