ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/25156/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Логістик» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2025 №UA2090002025524 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товар, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання»;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2025 №UA2090002025525 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…,; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну…)».
Посилається на те, що донарахування грошових зобов`язань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями зумовлено висновками документальної невиїзної перевірки про нібито непідтвердження преференційного походження товарів з Європейського Союзу. Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив у застосуванні тарифної преференції « 410» до товарів, ввезених на митну територію України за митними деклараціями від 28.10.2022 №22UA209180076988U7 та від 31.10.2022 №22UA209180077324U3, які були випущені у вільний обіг за результатами митного оформлення. Зазначає, що під час митного оформлення ТОВ «Т-Логістик» надало всі передбачені законодавством документи, зокрема: сертифікати з перевезення товарів форми EUR.1 від 24.10.2022 №PL/MF/AR0086371 та від 28.10.2022 №PL/MF/AS0455885, видані уповноваженими органами Республіки Польща, які підтверджували походження товарів з Європейського Союзу та надавали право на застосування преференційного режиму оподаткування. На момент митного оформлення ні у митних органів України, ні у митних органів іноземної держави, не виникало сумнівів щодо достовірності поданих документів та заявлених відомостей. Вказує, що інформація, отримана митним органом України від уповноважених органів Республіки Польща, свідчить лише про неподання експортерами додаткових документів для підтвердження походження товарів, однак не містить доказів спростування їх європейського походження та не підтверджує недійсність або фальсифікацію сертифікатів EUR.1. При цьому у матеріалах перевірки відсутні будь-які докази того, що країною походження імпортованих транспортних засобів є держава, яка не входить до складу Європейського Союзу. З огляду на викладене, а також з урахуванням наданих позивачем доказів щодо країни виробництва транспортних засобів, зокрема – інформації офіційного дилера виробника та ідентифікаційних VIN-кодів, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.12.2025 №UA2090002025524 та №UA2090002025525 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за результатами документальної невиїзної перевірки ТОВ «Т-Логістик», проведеної на підставі отриманої від уповноважених органів Республіки Польща документально підтвердженої інформації, встановлено неправомірне застосування позивачем тарифної преференції за кодом « 410» при митному оформленні товарів. Зокрема, відповідач вказує, що за міжнародними запитами митними органами Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товарів, задекларованих за митними деклараціями від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7, оскільки під час проведення перевірок експортер не надав жодних документів чи доказів, які б підтверджували відповідність товарів правилам преференційного походження відповідно до Доповнення І до Регіональної конвенції. У зв`язку з цим, відповідач дійшов висновку, що до спірних товарів не можуть бути застосовані умови преференційного режиму оподаткування в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, а тому відсутні підстави для оподаткування таких товарів за зниженими ставками ввізного мита. З огляду на викладене, вважає, що викладені в акті перевірки від 10.11.2025 №199/25/7.4-19/44033978 висновки є обґрунтованими, відповідно прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 12.12.2025 №UA2090002025524 та №UA2090002025525 – правомірним і підстав для їх скасування немає. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи Львівської митниці є необґрунтованими та такими, що не спростовують правомірність застосування тарифних преференцій при митному оформленні товарів. Позивач вказує, що відповідач у відзиві фактично повторює висновки акта перевірки, спростування яких уже було наведено у позовній заяві, та безпідставно ототожнює відсутність підтвердження преференційного походження з його спростуванням. Зазначає, що сертифікати з перевезення товарів EUR.1, подані під час митного оформлення, не були анульовані, відкликані або визнані недійсними у встановленому законом порядку, а відповіді уповноважених органів іноземних держав лише свідчать про ненадання експортерами додаткових документів, але не містять доказів відсутності європейського походження товарів. Позивач наголошує, що митним органом не доведено наявності обґрунтованих сумнівів, які б слугували підставою для перевірки сертифікатів походження, а також не надано доказів звернення іноземних органів безпосередньо до експортерів. Крім того, позивач зазначає, що імпортовані транспортні засоби містять міжнародні ідентифікаційні VIN-коди, які однозначно підтверджують країну виробника – держави Європейського Союзу, що підтверджується також інформацією офіційних дилерів виробників. Посилаючись на усталену практику Верховного Суду, зокрема у справах №380/2869/22, №500/1516/22, №380/22832/24, позивач стверджує, що відсутність додаткових відомостей від експортера не є доказом порушення правил походження товарів, а митний орган безпідставно переклав обов`язок доказування на імпортера. У зв`язку з цим позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою судді від 29.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
На підставі п.9 ч.1 ст.336, абз.3 ч.2 ст.344-1, п.2 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351, підп.1 п.9-12 та з урахуванням п.9-34 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), у зв`язку з надходженням від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації щодо не підтвердження дотримання критеріїв походження щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, відповідно до наказу Львівської митниці від 14.10.2025 №450 проведено документальну невиїзну перевірку (далі - перевірка) ТОВ «Т-Логістик» (ЄДРПОУ 44033978) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7.
За результатами цієї перевірки Львівською митницею складено акт від 10.11.2025 №199/25/7.4-19/44033978 (далі – акт від 10.11.2025 року №199/25/7.4-19/44033978).
Відповідно до п.3.2 цього акта «Перевірка обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування» встановлено наступне.
ТОВ «Т-Логістик» при переміщенні товарів через митний кордон України за митними деклараціями від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7 ввезено товари, детальний опис яких наведено у пункті 3.1 цього акта перевірки.
Зазначені товари були задекларовані із застосуванням тарифної преференції за кодом «410», у зв`язку з чим ввізне мито було умовно нараховано та не сплачено. Пільга зі сплати ввізного мита застосовувалася на підставі сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 28.10.2022 №PL/MF/AS 0455885 та від 24.10.2022 №PL/MF/AR 0086371, зазначених у графі 44 митних декларацій.
Підставою для застосування пільгового режиму оподаткування при митному оформленні товарів, зазначених у п.3.1 розділу 3 цього акта перевірки, були надані декларантом під час митного оформлення сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 28.10.2022 №PL/MF/AS 0455885 та від 24.10.2022 №PL/MF/AR 0086371, які зазначені у графі 44 митних декларацій від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7 під кодом документа « 0954». Зазначені сертифікати були подані з метою підтвердження преференційного походження товарів з Європейського Союзу та застосування тарифної преференції за кодом « 410» відповідно до положень Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Країна походження товарів у графі 34 митних декларацій була заявлена декларантом як Німеччина («DE») на підставі відомостей, зазначених у поданих сертифікатах з перевезення (походження) товарів форми EUR.1. Відомості щодо країни походження товарів були використані декларантом для застосування зменшеної ставки ввізного мита (0 відсотків) при митному оформленні сідельного тягача марки MAN та напівпричепа марки SCHMITZ CARGOBULL, що ввозилися на митну територію України для вільного обігу.
В акті від 10.11.2025 №199/25/7.4-19/44033978 зазначено, що Державна митна служба України листом від 19.12.2023 №15-1/15-03-01/7.4/5935 повідомила Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023, яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті EUR.1 від 28.10.2022 №PL/MF/AS0455885.
Крім того, Державна митна служба України листом від 06.09.2024 №15/15-03-01/7/4743 проінформувала Львівську митницю про надходження від уповноваженого митного органу Республіки Польща листа від 04.09.2024 №1201-IOC.4331.13.2024, яким також не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті EUR.1 від 24.10.2022 №PL/MF/AR0086371, у зв`язку з ненаданням експортером достатніх документів щодо походження товарів.
На підставі зазначеної інформації митний орган дійшов висновку, що сертифікати EUR.1 не підтверджують преференційного походження імпортованих товарів, у зв`язку з чим застосування тарифної преференції « 410» є неправомірним.
За результатами перевірки ТОВ «Т-Логістик» було встановлено порушення окремих норм законодавства, а саме:
- ст.15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч.1 ст.257, ч.2 ст.46 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7 на загальну суму 60168,56 грн;
- підпункту «в» п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями від 31.10.2022 №22UA209180077324U3 та від 28.10.2022 №22UA209180076988U7 на загальну суму 12033,71 грн.
Не погоджуючись із актом від 10.11.2025 №199/25/7.4-19/44033978, позивачем було направлено відповідачу заперечення від 25.11.2025, в якому, серед іншого, просив провести повний перегляд результатів відповідної перевірки.
За результатами розгляду заперечення позивача Львівська митниця листом від 10.12.2025 №7.4-5/19-02/13/30759 повідомила, що документальна невиїзна перевірка була проведена відповідно до вимог законодавства України.
У подальшому, 12.12.2025 відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
– №UA2090002025524 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товар, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на суму 60168,56 грн;
- №UA2090002025525 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…,; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну…)» на суму 13237,08 грн (з урахуванням штрафних санкцій).
Позивач, вважаючи прийняті митним органом податкові повідомлення-рішення протиправними та незаконними, звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (ч.ч.2, 3 ст.1 Митного кодексу України, далі - МК України).
Згідно ч.1 ст.270 МК України, правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.
Відповідно до ч.1 ст.271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч.1 ст.277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Частиною 1 ст.280 Митного кодексу України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до ч.ч.3 та 4 цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
За змістом ч.5 ст.280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.281 МКУ, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Верховна Рада Законом України №1678-VII від 16.09.2014 року ратифікувала Угоду від 27.06.2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).
Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди. 
Відповідно до пункту 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно з абзацом 1 пункту 1 статті 6 Протоколу І Угоди в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. З наведеного слідує, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження. Зазначено в абзаці 2 наведеного пункту.
Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.
Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).
Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Доповнення 1 до Регіональної конвенції), до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 08.11.2017 року №2187-VIII.
Відповідно до пунктів 2 та 6 Протоколу І Угоди товарами, що походять з Європейського Союзу мають вважатися такі, що цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу та товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Наведені норми дають підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 Протоколу І Угоди.
За змістом статті 6 Протоколу 1 Угоди та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Пунктом 1 статті 2 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаться такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (а) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5; (c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Регіональної конвенції з метою виконання положень Статті 2, товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній, при виконанні умов, викладених у Додатку II.
Пунктом 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-МЕD»), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
Подібно, відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відтак, як Угода, так і Регіональна конвенція, чітко визначають, що товар вважається таким, що походить з Європейського Союзу за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1.
Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 16 Доповнення І до Регіональної конвенції та стаття 17 Протоколу І Угоди.
Згідно зі статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, а також бланк заявки, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється (пункт 2 названої статті).
Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції (продовжується у пункті третьому цієї ж статті).
У пункті 7 продовжується: «Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.».
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (п.9 наведеної вище статті Доповнення І до Регіональної конвенції).
Подібно до вищенаведеного, згідно зі статтею 17 Протоколу І до Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (п.1).
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки. Наведене зазначено у пункті другому статті 17 Протоколу І до Угоди.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (пункт 3 статті 17 Протоколу І до Угоди).
У пункті 5 статті 17 Протоколу І до Угоди зазначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (пункт 7 статті 17 Протоколу І до Угоди).
Отже, саме митний орган Договірної сторони країни експорту видає сертифікат EUR.1.
Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема – сертифіката з перевезення товару EUR.1.
За змістом пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції, митні органи, за запитом яких було здійснено перевірку, як мають бути повідомлені про їх результати, так і ці результати (1) повинні чітко вказувати на те чи є перевірені документи достовірними та (2) чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних країн і (3) відповідати іншим вимогам Конвенції.
При цьому положеннями пункту 6 статтю 32 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено випадки у разі наявності яких митні органи, що подали запит за відсутності виняткових обставин повинні відмовляти у наданні права на преференції: (1) якщо має місце обґрунтований сумнів, і відповідь на запит про перевірку не надана протягом 10- місяців з дати подання запиту; (2) відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки уповноважених органів Республіки Польща, викладені у листах від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023 та від 04.09.2024 №1201-ІОС.4331.13.2024. У вказаних документах іноземна сторона не підтвердила преференційне походження товарів, задекларованих у сертифікатах EUR.1 №PL/MF/AS0455885 та №PL/MF/AR0086371.
При цьому митний орган зазначає, що подані ТОВ «Т-Логістик» сертифікати не є належним підтвердженням походження товарів з Європейського Союзу, оскільки під час перевірки уповноваженими органами Республіки Польща експортери не надали підтверджуючих документів щодо походження товарів.
Оцінюючи наведені аргументи відповідача, суд враховує наступне.
Суд встановив, що з метою підтвердження країни виробництва ввезених товарів ТОВ «Т-Логістик» звернулося до офіційного дилера виробника MAN в Україні – ТОВ «ТРАК СЕРВІС ЛЬВІВ» (код ЄДРПОУ 31417137) із запитом щодо країни виробництва сідельного тягача марки «MAN», модель TGX, VIN-код НОМЕР_1 , а також напівпричепа марки SCHMITZ CARGOBULL, VIN-код НОМЕР_2 .
У відповіді ТОВ «ТРАК СЕРВІС ЛЬВІВ» (вих. №2410/25-01) зазначено, що сідельний тягач марки «MAN», модель TGX, з VIN-кодом НОМЕР_1 , виготовлений у Федеративній Республіці Німеччина на заводі MAN Truck & Bus SE у місті Мюнхен. Інформація щодо країни виробництва отримана з офіційних інформаційних ресурсів виробника.
Суд звертає увагу, що VIN-код транспортного засобу є унікальним міжнародним ідентифікаційним номером, який присвоюється виробником один раз та не змінюється протягом усього строку експлуатації транспортного засобу. Він містить закодовану інформацію щодо виробника, року виготовлення та місця складання транспортного засобу й використовується у міжнародній практиці як засіб ідентифікації походження продукції.
Зі змісту наданої відповіді слідує, що до моменту ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України його сервісне обслуговування здійснювалося на офіційних сервісних станціях MAN із використанням оригінальних запасних частин, що додатково підтверджує автентичність інформації щодо виробника та країни виготовлення.
Судом також встановлено, що ТОВ «ТРАК СЕРВІС ЛЬВІВ», як офіційний дилер MAN в Україні, надало структуру планового номера та VIN-коду автомобіля від 04.05.2022, у якій розкрито значення цифрових та літерних позначень VIN-коду сідельного тягача марки «MAN», модель TGX - WMA05XZZXFM666802.
Згідно з указаною структурою: міжнародний код «WMA» (знаки 1– 3) відповідає виробнику MAN Truck & Bus SE; буква «F» (знак 10) означає рік виготовлення - 2015; буква «M» (знак 11) означає складальний конвеєр - Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччина.
Наведена інформація, отримана від офіційного дилера виробника в Україні, у сукупності з іншими доказами підтверджує європейське походження імпортованого товару. Разом з тим, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б ставили під сумнів інформацію виробника щодо місця виготовлення товару або вказували на іншу країну походження.
Окрім того, відповідність ввезених позивачем автомобілів вимогам додатку ІІ Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, згідно якого технологічні дії та обробка, які здійснюються для матеріалів іншого походження, набувають статусу товарів, що походять з певної країни, якщо ціна усіх таких матеріалів не перевищує 40% ціни на умовах франко-завод, підтверджується відповіддю офіційного дилера MAN Truck & Bus Ukraine - ТОВ «ТРАК СЕРВІС ЛЬВІВ». Згідно долученого до матеріалів справи листа ТОВ «ТРАК СЕРВІС ЛЬВІВ» №1601/26-01, країною виробництва відповідних тягачів є Німеччина, а ціна матеріалів походженням поза ЄС не перевищує 40% вартості виробленого тягача на умовах франко-завод. Таким чином, офіційним дилером виробника підтверджено, що сідельний тягач MAN TGX відповідає преференційним правилам походження, що спростовує доводи митного органу.
Непідтвердження уповноваженими органами Республіки Польща преференційного походження товарів з підстав ненадання експортером додаткових документів саме по собі не спростовує факту виробництва товарів у державах-членах Європейського Союзу та не може безумовно свідчити про відсутність у таких товарів преференційного походження.
Як убачається з матеріалів справи, за результатами документальної невиїзної перевірки Львівською митницею складено акт від 10.11.2025 №199/25/7.4-19/44033978, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.12.2025 №UA2090002025524 та №UA2090002025525.
Листом Львівської митниці від 07.01.2026 №7.4-2/15-03/8.19/444, наданим у відповідь на адвокатський запит, повідомлено про направлення митним органом до Державної митної служби України листів від 12.04.2023 та від 01.02.2024.
Зміст зазначених листів свідчить, що вони містять виключно відомості про проведення моніторингу митних декларацій та направлення запитів до іноземних митних органів, однак не містять обґрунтованих сумнівів щодо достовірності сертифікатів EUR.1 або фактичного походження товарів.
Отже, самі по собі вказані листи не можуть вважатися належними та достатніми доказами для висновку про неправомірність застосування тарифної преференції.
Як убачається з акта перевірки, висновки відповідача ґрунтуються виключно на інформації, отриманій від уповноважених органів Республіки Польща, яка не підтверджує подання позивачем недостовірних документів та не спростовує походження товарів з Європейського Союзу.
Відповідачем не надано доказів офіційного звернення уповноважених органів Польщі до експортерів з вимогою надати документи для підтвердження походження товарів або відповідей таких експортерів.
Сертифікати EUR.1 від 28.10.2022 №PL/MF/AS0455885 та від 24.10.2022 №PL/MF/AR0086371 не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що у імпортера відсутній обов`язок перевіряти законність дій експортера при оформленні сертифікатів EUR.1, оскільки відповідальність за їх видачу та достовірність відомостей, зазначених у них, покладена на експортера.
До всього, суд враховує принцип «належного урядування», який, серед іншого, передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, оподаткування, державні органи повинні діяти вчасно, належним чином і якомога послідовніше. Ризики будь-якої помилки, допущеної державним органом (в тому числі іноземним уповноваженим органом, що видав сертифікат), або недоліки через поведінку третіх осіб (експортерів), не повинні покладатися на приватну особу (імпортера) та призводити до позбавлення її законного права на преференції за умови її добросовісності.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до статті 17 Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, з метою підтвердження походження товарів експортер або його уповноважений представник зобов`язаний оформити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також заповнити відповідну заяву, зразок якої наведено у Додатку III до зазначеного Протоколу.
Додаток III до Протоколу І містить офіційний зразок сертифіката EUR.1 та правила його застосування, якими визначено обов`язкову структуру сертифіката та нумерацію його граф. Зокрема, зазначеним Додатком передбачено наявність графи 14 «Result of Verification / Результат перевірки», яка є невід`ємною складовою встановленої форми сертифіката.
Наявність у затвердженому міжнародному зразку сертифіката EUR.1 графи 14 свідчить про те, що у разі здійснення верифікації (перевірки достовірності) сертифіката результати такої перевірки підлягають обов`язковому внесенню саме до цієї графи.
Зазначені положення Протоколу І імплементовано у національне законодавство України Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2021 №139, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.03.2021 за №355/35977, яким затверджено Порядок заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1 або EUR-MED.
Так, відповідно до пункту 6 розділу II зазначеного Порядку, графу 14 на зворотному боці сертифіката EUR.1 або EUR-MED заповнює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, за результатами здійснення верифікації сертифіката за запитом митного органу країни імпорту товарів.
Крім того, згідно з вимогами цього ж Порядку, у графі 14 «Результат перевірки» мають зазначатися безпосередньо результати верифікації сертифіката, після слів «Місце та дата» вказуються назва міста та дата завершення перевірки, а сама графа підлягає засвідченню підписом посадової особи уповноваженого органу з проставленням печатки.
Таким чином, у разі проведення перевірки сертифіката EUR.1 внесення відповідних відомостей до графи 14 є обов`язковим як з точки зору міжнародного права (Протокол І, Додаток III), так і національного законодавства України (Наказ Міністерства фінансів України №139).
Водночас надані відповідачем сертифікати походження товару EUR.1 №PL/MF/AR0086371 від 24.10.2022 та №PL/MF/AS0455885 від 28.10.2022 не містять будь-яких відміток у графі 14 «Результат перевірки».
За відсутності відповідних записів у зазначеній графі суд приходить висновку, що результати верифікації сертифікатів EUR.1 у встановленому міжнародним та національним законодавством порядку не оформлялися.
Отже, відсутність заповненої графи 14 у спірних сертифікатах EUR.1 має істотне значення для оцінки доводів відповідача та свідчить про відсутність належним чином оформлених результатів перевірки достовірності цих сертифікатів, що унеможливлює використання таких сертифікатів як доказу неправомірності застосування позивачем тарифних преференцій.
Позивач, застосовуючи тарифну преференцію, обґрунтовано покладався на добросовісність свого контрагента та не мав підстав сумніватися у правомірності виданих сертифікатів.
Митним органом не доведено наявності у позивача умислу, спрямованого на ухилення від сплати митних платежів.
У постановах від 12.08.2025 у справі №500/1516/22 та від 09.12.2025 у справі №380/22832/24 Верховний Суд дійшов висновку, що непідтвердження походження товару компетентним органом іноземної держави не є тотожним установленню відсутності такого походження, а сертифікати EUR.1, які не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку, мають належну доказову силу. При цьому Верховний Суд наголосив, що листи іноземних митних органів підлягають оцінці у сукупності з усіма іншими доказами, наявними у справі, а ризики неналежної процесуальної поведінки експортера не можуть автоматично покладатися на добросовісного імпортера, який надав усі документи, передбачені законодавством.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірні рішення відповідача від 12.12.2025 №UA2090002025524 та №UA2090002025525 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товар, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» та за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…,; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну…)» є такими, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. А тому, виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, спірні рішення слід скасувати як протиправні.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 2422,40 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 12.12.2025 року №UA2090002025524.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 12.12.2025 року №UA2090002025525.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Логістик» (місцезнаходження: вул.Кульпарківська, 168/43, м.Львів, 79021; код ЄДРПОУ: 44033978) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.