П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/8270/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
07 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 025150009229 від 03.06.2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
В обґрунтування своїх вимог вказав на наявність у нього посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, (категорія 4) що є достатнім та належним документом, який підтверджує статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відповідно - надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 025150009229 від 03.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 24.06.2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати у сумі 968,96 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що з 01.09.1985 року по 20.07.1988 року, згідно диплому НОМЕР_1 , ОСОБА_1 навчався у Крижопільському середньому профтехучилищі № 9.
З 16.11.1988 року по 31.10.1990 року, згідно військового квитка НОМЕР_2 , ОСОБА_1 проходив військову службу.
29.06.1994 Вінницькою обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано Посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_3 від 29.06.1994 року.
26.05.2025 року відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_1 видано довідку з реєстру територіальної громади №23-14-111, згідно якої зареєстроване місце проживання останнього:
- період з 11.07.1987 року по 04.11.1988 року - АДРЕСА_1 ;
- період з 11.11.1990 року по 27.05.2009 року та з 27.05.2009 року по теперішній час - АДРЕСА_1 .
26.05.2025 року позивач звернувся до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, зі скороченням пенсійного віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону №796-ХІІ.
За принципом екстериторіальності, розгляд заяви здійснило Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
03.06.2025 року Головним управління Пенсійного фонду України у Житомирській області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення № 025150009229 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не підтвердженням періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-ХІІ.
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`я, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Приписами ст. 55 Закону №796-ХІІ передбачено умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно з частиною 3 ст. 55 Закону № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-IV і цього Закону.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 року протягом не менше 4-х років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч.2 ст.55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.
Період збільшення віку виходу на пенсію передбачений ст. 26 Закону № 1058-IV, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-ІV.
Як зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , згідно доданих документів період роботи (проживання) на території посиленого радіоактивного контролю станом на 01.01.1993 становить 02 роки 05 місяців 05 днів, загальний період роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю становить 24 роки 05 місяців 05 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 5 років.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).
Відповідно до пп. 7 п. 2.1 Порядку № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону №796-ХІІ, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у п. 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі ст. 55 Закону №796-ХІІ.
Тобто, з метою підтвердження права на призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону №796-ХІІ особа має подати одночасно з заявою про призначення пенсії, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Згідно з частиною 1 ст. 44 Закону № 1058-IV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ст. 11 Закону №796-ХІІ, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.
Статтею 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
Відповідно до п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 (далі - Порядок № 501), який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_3 від 29.06.1994 року, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.
Згідно з п. 10 Порядку № 501, видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.
Посвідчення видається громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).
З аналізу наведених правових норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796-ХІІ, є відповідне посвідчення.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такий правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17 та від 15.01.2021 року у справі № 520/7846/17.
Отже, Законом №796-ХІІ та Порядком № 501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Надаючи особі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 від 29.06.1994 року, підтверджує той факт, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 року постійно проживав чи постійно навчався у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Факт навчання позивача у м. Крижопіль з 01.09.1985 року по 20.07.1988 року беззаперечно не спростовує факту його проживання у с. Заозерне, оскільки відстань між м. Крижопіль та с. Заозерне дозволяє вільно пересуватися між ними. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Апеляційний суд зазначає, що у період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 №677 (далі - Положення № 677), Постановою Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян" від 28.08.1974 № 678, Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.1992 № 66-дск.
Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.
Згідно з п. 22 розділу ІІІ Положення №677, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.
Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.
Колегія суддів наголошує на тому, що сама лише наявність у позивача дійсного посвідчення серії НОМЕР_3 від 29.06.1994 року вказує на те, що Вінницькою обласною державною адміністрацією вже було визнано, що період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становив не менше 4 років.
Крім того, позивач посилається на довідку з реєстру територіальної громади №23-14-111 від 26.05.2025 року відповідно якої він дійсно проживав у с. Заозерне в періоди з 11.07.1987 року по 04.11.1988 року, з 11.11.1990 року по 27.05.2009 року та з 27.05.2009 року по теперішній час.
Згідно Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807-IX та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 707-р. "Адміністративні центри та території (територіальні громади Вінницької області)" утворився Гайсинський район, до складу якого також увійшли місто Ладижин, с. Заозерне та с. Василівка, які возносилися до населених пунктів категорії № 4, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильський АЕС з 26.04.1986 року (Постанова Кабінету Міністрів України за № 106 від 23.07.1991 року) по 31.12.2012 року (ЗУ "Про внесення змін та визнання такими що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року).
Таким чином, довідки підтверджують безперервне проживання позивача на території, що зазнала радіоактивного забруднення, що є додатковим доказом його права на зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII.
Отже, період проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 року становив 4 роки, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону №796-ХІІ.
При цьому відповідач не ставив під сумнів необхідну кількість страхового стажу позивача, який становить 38 років 07 місяців 19 днів та загальний період роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю - 24 роки 05 місяців 05 днів.
Отже, рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.06.2025 року № 025150009229 Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області є протиправним, а тому таке рішення належить скасувати.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, на який покладено обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що п. 4.2 Порядку N 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
За приписами п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.
Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким прийняте оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, проте обов`язок виплати пенсії у разі її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Тому, поки пенсійна справа разом із призначеною пенсією позивача не надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, умови для виплати пенсії не настали.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно п. 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Колегія суддів враховує, що позивач звернувся до органів Пенсійного фонду до досягнення 55-річного віку, а саме - 26.05.2025 року.
Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити позивачу пенсію на підставі статті 55 Закону № 796-XII з 24.06.2025 року (з дня наступного за днем досягнення 55-річчя).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.