ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 р.	Справа № 520/33123/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., м. Харків, повний текст складено 27.01.26 року по справі № 520/33123/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , третя особа Військова частина НОМЕР_1   
про визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – ВПВР у Харківській області МУЮ, відповідач), третьої особи Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , третя особа) у якому просив суд:
- визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 69119230 від 11.11.2025 та скасувати її;
- визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 69119407 від 12.11.2025 та скасувати її;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження № 69119230 для примусового виконання судового рішення в повному обсязі;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження № 69119407 для примусового виконання судового рішення в повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправне завершення відповідачем виконавчих проваджень ВП № 69119230 та ВП № 69119407 з огляду на невиконання ВЧ НОМЕР_1 у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 520/15888/21, яким було зобов`язано третю особу нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.11.2016 по 21.12.2020, обчисливши його розмір за методикою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі – Порядок № 100) з одночасною компенсаціє сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок № 44), оскільки на виконання вищезазначеного рішення суду третя особа мала нарахувати і виплатити на користь позивача кошти у загальному розмірі 704862,35 грн, однак фактично здійснила нарахування та виплату середнього заробітку та компенсації до приписів пункту 2 Порядку № 44 у зменшених розмірах 18813,29 грн та 3483,14 грн відповідно, що не може вважатись належним виконанням рішення. 
Разом з цим, відповідач не перевірив належним чином виконання ВЧ НОМЕР_1 рішення у справі № 520/15888/21 та передчасно закінчив виконавче провадження, не зважаючи на обставини неповного виконання судового рішення третьою особою.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі № 520/33123/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61024, код ЄДРПОУ 43316700), третя особа: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 69119230 від 11.11.2025.
Визнано протиправною та сковано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 69119407 від 12.11.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (далі – Харківське МУМЮ України, апелянт), не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та невсебічне дослідження наданих доказів по справі та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції визнати незаконним та скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/33123/25 від 27.01.2026. Замінити учасника по справі, а саме відповідача, з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61024, код ЄДРПОУ 43316700) на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61024, код ЄДРПОУ 45752470).
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність складених державним виконавцем постанов про закінчення виконавчого провадження № 69119407 та № 69119230 та відсутність підстав для їх скасування у судовому порядку, оскільки боржником у повному обсязі здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 сум середнього заробітку та компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період з 09.11.2016 по 21.12.2020 на виконання рішення суду по справі № 520/15888/21, на підтвердження чого, державному виконавцю було надано усі необхідні докази та розрахунки сум заборгованості, з яких вбачається, що рішення суду виконано відповідно до його резолютивної частини. 
Переконував, що позивачем не враховано те, що державний виконавець ВПВР у Харківській області МУЮ у відповідності до приписів Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) при закінченні виконавчого провадження не повинен перевіряти правильність математичного обрахунку здійсненого ВЧ НОМЕР_1 на виконання рішення суду нарахування сум середнього заробітку та компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, так як проведення перерахунку та нарахування відповідних сум до виплати боржником є дискреційними повноваженнями останнього, у які ВПВР у Харківській області МУЮ не втручається.
Зауважив, що незгода ОСОБА_1 зі здійсненими ВЧ НОМЕР_1 нарахуваннями є підставою для звернення до суду з відповідними вимогами або ініціювання питання про встановлення судового контролю в порядку Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/15888/21.
Посилаючись на правову позицію Об`єднаної палати КГС Верховного Суду, викладену у постанові від 16.05.2025 по справі № 903/421/24, наголосив, що виконавець має діяти виключно в межах чітко визначених повноважень, установлених Законом № 1404-VIII, і не наділений правом оцінювати, тлумачити чи перевіряти обставини або показники, які вже визначені відповідними уповноваженими органами чи випливають із судового рішення. Самостійне втручання виконавця в такі питання, зокрема шляхом встановлення нових обставин або зміни суті визначеного рішення, є виходом за межі його компетенції та порушує загальні принципи виконавчого провадження, відповідно до яких виконавець забезпечує лише належне і своєчасне виконання рішення, а не його перегляд чи коригування
Зауважив, що стягувачем за весь час перебування виконавчих проваджень на примусовому виконанні не було жодного разу оскаржено у законному порядку нараховані та виплачені суми згідно з рішенням суду, а відтак у державного виконавця були відсутні законні підстави вважати, що грошові кошти на підставі рішення суду виплачені боржником у неналежному розмірі.
Переконував, що спірні постанови про закінчення виконавчого провадження винесені державним виконавцем правомірно, на підтвердження чого до суду першої інстанції було надано як докази виконання боржником у повному обсязі рішення суду, так і докази вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду в межах наданої Законом № 1404-VIII компетенції, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та мало наслідком прийняття незаконного судового рішення.
Крім того, стверджував про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки постанови про закінчення виконавчого провадження № 69119407 від 11.11.2025 та № 69119230 від 12.11.2025 було направлено стягувачу рекомендованим листом з трек-номером поштового відправлення «R067036127470» 12.11.2025 за адресою: АДРЕСА_3 , яке було повернуто на адресу Відділу у зв`язку із відміткою про закінчення терміну зберігання 28.11.2025, а до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише 20.12.2025, при цьому не зазначив жодних поважних причин, що унеможливили вчасне подання позовної заяви.
Також просив замінити відповідача по справі з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оскільки саме останньому після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2025 року № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», наказу в.о. начальника управління Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.06.2025 № 2/01 та наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження структури та штатної чисельності» від 07.11.2025 № 3038/5 передано всі виконавчі провадження, у тому числі і по позивачу.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно і належним чином.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника Військової частини НОМЕР_1 за наявними у справі доказами. За результатами розгляду справи просив прийняти законне та обґрунтоване рішення на розсуд суду.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі 520/15888/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 520/14506/2020 та від 26.01.2021 по справі № 520/16172/20, а саме за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 520/14506/2020 та від 26.01.2021 по справі № 520/16172/20, а саме за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року розмір якого обчислити за методикою, визначеною постановою КМ України від 08.02.1995 №100 “Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати”.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 15.01.2004 № 44.
03.02.2022 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі № 520/15888/21 судом видано виконавчі листи.
На примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходився виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду, направлений 03.02.2022 по справі № 520/15888/21 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 520/14506/2020 та від 26.01.2021 по справі № 520/16172/20, а саме за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року, розмір якого обчислити за методикою, визначеною Порядком № 100.
Також, на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходився виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду, направлений 03.02.2022 по справі № 520/15888/21 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року, відповідно до п. 2 Порядку № 44.
27.05.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорною К. В. відкрито виконавче провадження № 69119230.
11.11.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Я. В. відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
27.05.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорною К. В. відкрито виконавче провадження № 69119407.
12.11.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Я. В. відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Не погодившись зі вказаними постановами про закінчення виконавчого провадження ВП № 69119230 та ВП № 69119407, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 69119230 від 11.11.2025 та № 69119407 від 12.11.2025, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки вказані постанови прийнято відповідачем передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання у спосіб, визначений судовим рішенням, тобто, з порушенням вимог статті 39 Закону № 1404-VІІІ.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавчі провадження № 69119230 та № 69119407 для примусового виконання судового рішення у повному обсязі, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав вважати, що після скасування постанов про закінчення виконавчих проваджень державним виконавцем не буде поновлено виконавче провадження для подальшого вчинення виконавчих дій, як це передбачено Законом № 1404-VІІІ.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок незгоди позивача, як стягувача, з визначеними Військовою частиною НОМЕР_1 розмірами середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які державний виконавець вважав належним виконанням судового рішення у зв`язку з чим прийняв спірні постанови про закінчення виконавчих.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ, статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 -VІІІ встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:
1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
За змістом пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
На виконання приписів частин 1-3 статті 63 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 по справі № 420/1511/23.
Колегією суддів встановлено, що стверджуючи про повне виконання рішення суду, ВЧ НОМЕР_1 надала на адресу ВПВР у Харківській області МУЮ лист від 30.10.2025, яким повідомила про нарахування сум до виплати та виконання рішення суду та довідку-розрахунок середнього заробітку.
Відповідно до наданої довідки, період здійснення нарахування середнього заробітку ОСОБА_1 становить з 09.09.2016 по 21.12.2020 - 1504 дні.
Частка недоплаченої заробітної плати (відп. УБД, індексація) складає 19092,65 грн.
Середній заробіток за весь час затримки розрахунку : 291,49 грн * 1504 днів = 438400,96 грн 19092,65/438400,96 * 100 =4,36%.
Таким чином, за висновками ВЧ НОМЕР_1 середньоденний заробіток становить: 291,49 грн * 4,36 % = 12,70 грн.
Всього нараховано середній заробіток 12,70 грн * 1504 днів = 19100,80 грн.
Розрахунок проведено з урахуванням позиції постанови Верховного Суду від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18.
На підставі наведених розрахунків стягувачу перераховано кошти згідно з платіжним дорученням № 5007 від 04.07.2024 у розмірі 15375,15грн (з відрахуванням податків). 
Крім того, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі 520/15888/21 ВЧ НОМЕР_1 було складено довідку-розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що середній розмір грошового забезпечення за 1 день – 12,70 грн, а загальна сума грошового забезпечення, яка нарахована та підлягає виплаті становить 19100,00 грн (12,70 грн*1504 днів).
Також, ВЧ НОМЕР_1 надано ВПВР у Харківській області МУЮ довідку-розрахунок компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період з 09.11.2016 по 21.12.2020, відповідно до пункту 2 Порядку № 44 згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 по справі № 520/14506/2020, відповідно до якої, сума нарахованого середнього заробітку - 19100,80 грн. Сума нарахованого ПДФО (18%) - 3483,14 грн. Сума компенсованого ПДФО (18%) - 3483,14 грн.
Повідомлено, що на підставі наведених розрахунків стягувачу перераховано кошти згідно з платіжним доручення № 5008 від 04.07.2024 у розмірі 3438,14 грн (з відрахуванням податків).
Дослідивши вищевказані документи, колегією суддів встановлено, що при здійсненні розрахунку належних позивачу сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ВЧ НОМЕР_1 , визначаючи розмір середньоденного грошового забезпечення позивача вибірково керувалась приписами Порядку № 100, оскільки неправильно порахувала середньоденний заробіток.
Так, здійснюючи розрахунок середнього заробітку позивача, ВЧ НОМЕР_1 у поданому державному виконавцю розрахунку виходила з того, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 12,70 грн.
Зазначена сума обчислена відповідачем виходячи з виплат позивача за вересень та жовтень 2016 року (17781,01 грн (9000,00 грн + 8781,01 грн), що передували події звільнення з військової служби (09.11.2026), подальшого ділення середньомісячного грошового забезпечення (17781,01 грн) на кількість календарних днів (61) та множення отриманої суми (291,49 грн) на 4,36%.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що з метою належного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі 520/15888/21 відповідно до його резолютивної частини, ВЧ НОМЕР_1 мала нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 листопада 2016 року по 21 грудня 2020 року розмір якого обчислити за методикою, визначеною Порядком № 100.
Так, абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, за приписами Порядку № 100, у відповідності до якого мала здійснювати розрахунки ВЧ НОМЕР_1 , не передбачено алгоритму множення отриманої суми середньоденного заробітку на будь-які відсотки. 
Слід також зазначити, що стягувач повідомляв державного виконавця про те, що відповідно до довідки від 09.11.2016 № 10/1020, виданої ВЧ НОМЕР_1 , за останні два місяці служби його грошове забезпечення становило 14488,13 грн (31 день) та 14272,14 грн (30 днів), середньомісячне грошове забезпечення - 14380,13 грн (14488,13+14272,14/2), а середньоденне ((14488,13+14272,14) / (30+31)) = 471,47 грн, що явно є відмінним від обрахованої ВЧ НОМЕР_1 суми 12,07 грн.
Колегія суддів зазначає, що отримавши від ВЧ НОМЕР_1 довідки – розрахунки, складені на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі № 520/15888/21, та докази виплати нарахованих позивачу коштів, державний виконавець відповідно до вимог Закону № 1404-VIII зобов`язаний був здійснити всі необхідні заходи для перевірки належності виконання рішення суду, однак таких дій не вчинив, оскільки не перевірив відповідність здійснених розрахунків приписам Порядку № 100, як того вимагало рішення суду.
Доказів здійснення перевірки відповідно до приписів пункту 1 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виплачених третьою особою позивачу сум на відповідність положенням Порядку № 100 матеріали справи не містять.
У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). 
Разом з цим, відповідач до винесення постанов про закінчення виконавчого провадження не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на перевірку фактичного виконання рішення суду боржником та не виявив, що позивачу не здійснено обрахунок середнього заробітку за методикою, визначеною Порядком № 100, як того вимагало рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття державним виконавцем постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 69119230 від 11.12.2025 та ВП № 69119407 від 12.12.2025 без дотримання вимог статті 39 Закону № 1404-VІІІ та здійснення перевірки фактичного виконання боржником рішення суду у повному обсязі та у спосіб, визначений судовим рішенням, а відтак, наявні підстави для визнання їх протиправними та скасування.
З приводу доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.
Відповідно до приписів частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження можуть бути належним чином реалізовані лише у випадку вчинення виконавцем дій, спрямованих на надсилання документів у порядку, встановленому Законом 1404-VІІІ.
Так, відповідно до частини першої статті 28 Закону 1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено та не заперечується учасниками справи, що постанови про закінчення виконавчого провадження № 69119407 та № 69119230 було винесено державним виконавцем 11.11.2025 та 12.11.2025 відповідно, та направлено стягувачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом від 12.11.2025 згідно з трек-номером поштового відправлення «R067036127470» за адресою: АДРЕСА_3 , яке було повернуто на адресу відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання 28.11.2025.
Тобто, спірні постанови про закінчення виконавчого провадження не були отримані позивачем.
У цьому аспекті колегія суддів зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.03.2021 у справі № 580/2465/20, саме із встановленням судом дати отримання учасником виконавчого провадження постанов, винесених у межах виконавчого провадження, тобто часу, з якого йому стало відомо про їх існування, можливо обчислювати строки звернення до суду із позовом про оскарження цих постанов.
З наявної в матеріалах справи заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що про існування спірних постанов, позивачу стало відомо лише після отримання 19.12.2025 відповіді державного виконавця на запит ОСОБА_1 про хід виконання виконавчого провадження.
Отже, враховуючи те, що про існування спірних постанов позивачу стало відомо лише 19.12.2025 (доказів зворотного відповідачем не надано), строк звернення до суду розпочав свій перебіг з 20.12.2025 та сплив 30.12.2025.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до відмітки на нижній частині кожного аркуша позовної заяви, остання сформована в системі Електронний суд 20.12.2025, що свідчить про дотримання позивачем 10 денного строку звернення до суду з позовом про оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження № 69119407 від 11.11.2025 та № 69119230 від 12.11.2025 з моменту їх отримання.
З огляду на викладене, доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 287, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі № 520/33123/25 в частині задоволення позовних вимог - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій