ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
20 лютого 2026 року 	Справа № 280/9472/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 
про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 належних йому сум грошового забезпечення військовослужбовця при звільненні з військової служби;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2025 року по день фактичної виплати 11.09.2025 року в сумі 132 811, 30 гривень (сто тридцять дві тисячі вісімсот одинадцять гривень) 30 коп.
Крім того, просить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки не виплатив позивачу при звільненні всіх належних йому сум. Таким чином, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. 
Відзив на позов до суду не надходив.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду (суддя Семененко М.О.) від 03.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розпорядженням керівника апарату суду від 17.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №280/9472/25, у зв`язку із припиненням виконання суддею Семененко М.О. повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду у зв`язку з призначенням на посаду судді Другого апеляційного адміністративного суду Указом Президента України від 13.12.2025 №949/2025 «Про обрання суддів».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Конишевій О.В.
Ухвалою суду від 22.12.2025 прийнято до провадження справу №280/9472/25. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивач в період з 25.02.2022 року до 15.09.2024 року проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_4 , та з 16.09.2024 року до 31.07.2025 року у складі військової частини НОМЕР_5 , правонаступником яких є військова частина НОМЕР_2 .
Так, відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році» та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-22/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році» військова частина НОМЕР_2 є правонаступником військової частини НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у зв`язку із переформуванням.
Під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних протиправних дій з боку сил Російської Федерації, а саме під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Запорізькій області позивач 12.11.2024 року отримав поранення: мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого та правового стена, а також 18.07.2025 року отримав вибухову травму, АКБТ без порушення цілісності барабанних перетинок, забій грудного відділу хребта, лівого плеча, цефалгічний синдром, що підтверджується Довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 08.12.2024 №9/984 та від 26.07.2025 року №16/532.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №226 від 31.07.2025 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.07.2025 року №189-РС ОСОБА_1 був звільнений в запас та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення.
В наказі командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №226 від 31.07.2025 року зазначено наступне:
«З "31" липня 2025 року вважати таким, що справи та посаду здав.
За час виконання обов`язків головного сержанта військової частини НОМЕР_5 виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за тарифним розрядом 20 у розмірі 395 відсотка від посадового окладу за період з "01" по "31" липня 2025 року, передбачену наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260.
Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби у розміри 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 30% за період з "01" по "31" липня 2025 року, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704.
Відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин, передбачена пунктами 17, 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за 2025 рік не надавалась.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2024 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалась. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік. відповідно до Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони
України від 07 червня 2018 року №260, у розмірі 21 657,98 грн. (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят сім гривні дев`яноста вісім копійок).
Виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік тривалістю 25 (двадцять п`ять) календарних днів. Виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2023 рік тривалістю ЗО (тридцять) календарних днів Виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2024 рік тривалістю ЗО (тридцять) календарних днів. Виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2025 рік тривалістю 18 (вісімнадцять) календарних днів.
Виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку тривалістю 42 календарних днів за 2023 - 2025 роки, за період з 12.08.2024 року по 31.07.2025 року, передбачених статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", як учаснику бойових дій, на підставі посвідчення НОМЕР_6 від 12.08.2023 року.
Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 164 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до п. 1 "Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460».
Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» сформованої 27.10.2025, Військовою частиною НОМЕР_2 11.09.2025 року перераховано заробітну плату та інші виплати, належні позивачу станом на день звільнення в загальному розмірі 209402,56 грн. 
Таким чином повний розрахунок при звільненні відповідачем проведений 11.09.2025 року.
Позивач, вважаючи наявним у нього права на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, але не більш як за шість місяців, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону №2011, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Частиною другою статті 9 Закону №2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153) передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Системний аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що звільнений з військової служби військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням. Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення. 
Як видно з матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення 31.07.2025, тоді як фактичний розрахунок з виплати грошового забезпечення здійснено 11.09.2025.
При цьому, позивачу не було виплачено його середній заробіток за час затримки з вказаних виплат в день фактичного розрахунку.
Таким чином, станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. 
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Суд наголошує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.
Суд зазначає, що нормами ст.ст.116, 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі ж невиконання такого обов`язку наступає, передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Натомість частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. У той же час, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки позивачу не виплачено грошове забезпечення в день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення, то вказана обставина свідчить про те, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку. 
Отже, за таких обставин, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч.1 ст.117 КЗпП України, якою на відповідача покладається обов`язок виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Підсумовуючи вищенаведене, суд вказує, що оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.
Разом з тим, щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок виплатити позивачу середнє грошове забезпечення, то такий повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №226 від 31.07.2025 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та усіх видів забезпечення 31.07.2025.
Остаточний розрахунок з позивачем проведено 11.09.2025.
Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні у цій справі обчислюється з 01.08.2025 по 10.09.2025 включно.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
За правилами п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд зазначає, що згідно довідки про доходи позивача за останні 2 місяці, що передували звільненню позивачу нараховано 58937,11 грн., в т.ч. за червень 2025 року в сумі 29526,75 грн. та за серпень 2025 року в сумі 29410,36 грн.
Однак, у вказаній довідці зазначено не всі види отриманого позивачем грошового забезпечення.
Згідно з банківської виписки АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», сформованої 27.10.2025 року за період з 01.07.2025 року по 30.09.2025 року, грошове забезпечення позивача становило:
- у червні 2025 року (виплачувалось в липні 2025 року): 122038, 85 грн (29083, 25 грн+92955, 00 грн);
- у липні 2025 року (виплачувалось в серпні 2025 року): 75558, 51 грн (29100,44 грн+45458,07 грн+1000,00 грн).
Всього за два останні місяці служби позивачу виплачено грошове забезпечення в розмірі 197597,36 грн.
Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 197597,36 грн : 61 дні = 3239,30 грн.
Період затримки повного розрахунки під час звільнення з 01.08.2025 по 10.09.2025 року становить 41 календарний день.
Отже, розмір середнього заробітку позивача за період з 01.08.2025 по 10.09.2025 становить 132811,30 грн.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд – 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) -задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2025 по 10.09.2025.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2025 по 10.09.2025 у загальному розмірі 132811,30 грн (сто тридцять дві тисячі вісімсот одинадцять гривень 30 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.02.2026.

Суддя О.В. Конишева