ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 686/4587/24

провадження № 61-5444св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
треті особи: 10-й мобільний прикордонний загін « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України, Адміністрація Державної прикордонної служби України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І. ,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи:  ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
Позовна заява мотивована тим, що у березні 2021 року вона через соціальну мережу Інтернет познайомилася з ОСОБА_4 , у подальшому зустрілася з ним у м. Маріуполі, де останній проходив військову службу прикордонником. 
З 12 липня 2021 року вони підтримували постійні стосунки, а з 14 серпня 2021 року почали проживати разом у квартирі, яка належала рідним її матері у м. Маріуполі Донецької області. 
ОСОБА_4 проходив службу у НОМЕР_1 загоні морської охорони Державної прикордонної служби, а вона працювала в Центрі хребта «Eurospine». З того часу вони почали вести спільне господарство, мали спільний бюджет, який використовували на потреби їх сім`ї, а саме придбавали необхідні речі, посуд, побутову техніку тощо. 
Позивач зазначала, що на час їхнього з ОСОБА_4 знайомства їй виповнилося 16 років, а йому - 21 рік. Її батьки були обізнані про їхні стосунки та не заперечували проти них. З матір`ю ОСОБА_4 вона познайомилася 28 липня 2021 року, коли разом з ним приїхали до неї у гості у м. Хмельницький, а у жовтні 2021 року - познайомилася з його батьком. 
У ніч з 23 на 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 зателефонував їй та повідомив про необхідність збирати речі та їхати до його матері у м. Хмельницький. Вона виїхала до м. Хмельницького, а ОСОБА_4 залишився у м. Маріуполі і як військовослужбовець виконував бойові завдання у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану. У м. Хмельницькому вона проживала разом з матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 .
23 березня 2022 року ОСОБА_4 повернувся із м. Маріуполя. ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько та батьки ОСОБА_4 познайомилися, почали спілкуватися та підтримують зв`язки по теперішній час. Їх батьки вважали її та ОСОБА_4 однією сім`єю та ставилися до них як до чоловіка і жінки. 
У березні 2022 року ОСОБА_4 поїхав на нове місце служби у м. Ізмаїл Одеської області, а вона залишилася проживати з його матір`ю у м. Хмельницькому. 01 травня 2022 року вона переїхала до м. Ізмаїла, де вони разом з ОСОБА_4 орендували квартиру. 
У червні 2022 року ОСОБА_4 перевели на нове місто служби до м. Білгород-Дністровського Одеської області, вона також разом з ним переїхала. У жовтні 2022 року ОСОБА_4 перевели на службу у м. Київ, вона залишалася проживати разом з його матір`ю у м. Хмельницькому. Після того, як ОСОБА_4 облаштувався на новому місці вона переїхала до нього, де вони проживали разом та орендували квартиру. 
У м. Києві вона влаштувалася на роботу у квітковий магазин, а ОСОБА_4 проходив службу. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, усі фінансові питання вирішували спільно. 
Позивачка зазначала, що сім`я ОСОБА_4 сприймала її як невістку, вони разом провідували рідних (матір ОСОБА_5 , його бабусю і дідуся) та друзів.
11 червня 2023 року ОСОБА_4 зробив їй пропозицію одружитися, про що вони повідомили рідних та близьких, разом обирали обручки. 20 червня 2023 року ОСОБА_4 поїхав у відрядження у зону бойових дій, вони вирішили одружитися після його повернення. ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойового завдання ОСОБА_4 загинув, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 07 липня 2023 року № НОМЕР_2 .
Позивач зазначала, що, незважаючи на смерть ОСОБА_4 , вона продовжила проживати разом з його матір`ю ОСОБА_2 у м. Хмельницькому, усі рідні ОСОБА_5 сприймають її як його дружину, знали про їхні стосунки, бажання останнього одружитися з нею. Оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , встановлення факту їхнього спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно їй для підтвердження права на отримання відповідної грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з серпня 2021 року по час смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2025 року у складі судді Колієва С. А. у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з військовослужбовцем ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу для отримання грошової допомоги у зв`язку із його загибеллю відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яке не визнається батьком загиблого - ОСОБА_3 . 
Спірним питанням у цій справі є те, чи належить ОСОБА_1 до членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_4 , які відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання спірної одноразової грошової допомоги. Належним способом захисту є вимога позивача про визнання за нею права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 відповідно до наведеної норми права. Суд зазначив, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту права, так як належним способом захисту у цій справі є вимога про визнання за позивачкою права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2025 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 18 лютого 2023 року до дня смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що період спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з серпня 2021 року по 17 лютого 2023 року не може підлягати визначенню як шлюбно-сімейні відносини, оскільки позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на вказаний період була неповнолітньою і відсутні відомості про звернення її до суду щодо надання їй права на шлюб. 
Щодо періоду спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 18 лютого 2023 року до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 , апеляційний суд виходив з доведеності факту проживання у вказаний період однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, бюджету, витрат, наявності взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Вказаний факт визнається матір`ю загиблого - ОСОБА_2 , підтверджується показаннями свідків, договорами оренди житла, роздруківкою листування через застосунки-месенджери, індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб.
Оскільки встановлення судом заявленого позивачкою юридичного факту зумовлює виникнення у особи права на виплату грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, які не визнаються батьком загиблого - ОСОБА_3 , тому апеляційний суд вважав, що справа підлягає вирішенню у порядку позовного провадження у цивільному судочинстві. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України не підлягають задоволенню, оскільки адміністрація не є належним відповідачем у справі, так як не є суб`єктом виплати такої соціальної допомоги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі   ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 з підстав, передбачених пунктами 1, 4, частини другої статті 389 ЦПК України у вищевказаній справі. Витребувано матеріали з суду першої інстанції.
У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2025 року справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: 10-й мобільний прикордонний загін « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2025 року касаційне провадження у вказаній справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25). 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2026 року касаційне провадження за вказаним вище позовом поновлено, оскільки обставини, за яких необхідно було зупинити провадження у справі, усунуто.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  ОСОБА_3 мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, що позбавило його права на справедливий і публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Вважає, що справу слід розглядати у порядку окремого провадження, так як загальне позовне провадження можливе лише у поєднанні з похідною вимогою про визнання права на отримання спірної виплати. Обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Вказує про те, що позивачкою не надано належних доказів її проживання з його сином -  ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Також вказав про помилковість зазначення апеляційним судом у постанові про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України не підлягають задоволенню, оскільки адміністрація не є належним відповідачем у справі, так як не є суб`єктом виплати такої соціальної допомоги. У цій справі Адміністрація Державної прикордонної служби України є третьою особою, а не співвідповідачем.
Посилався на практику Верховного Суду щодо вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме на те, що суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У травні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив   ОСОБА_1 на касаційну скаргу   ОСОБА_3 , в якому зазначено, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 80).
ОСОБА_4 проходив військову службу у НОМЕР_3 мобільному прикордонному загоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби та ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час артилерійського обстрілу у зоні бойових дій на території села Жереб`янки Васильківського району Запорізької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 07 липня 2023 року № 3761 (т. 1, а. с. 14).
19 травня 2022 року між ОСОБА_6 , як орендодавцем, та ОСОБА_4 , як орендарем, укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого орендодавець передав в оренду квартиру АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці ,з 19 травня 2022 року по 19 липня 2022 року (т. 1, а. с. 20).
11 листопада 2022 року між ОСОБА_7 , як орендодавцем, та ОСОБА_4 , як орендарем, укладено договір оренди житла, за умовами якого передано в оренду квартиру АДРЕСА_2 , строком до 11 травня 2023 року включно (т. 1, а. с. 21).
Наказом НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 25 вересня 2023 № 238-ОС на підставі рішення комісії призначену суму одноразової грошової допомоги 15 000 000 грн. Вирішено виплатити поетапно рівними частками членам сім`ї загиблого ОСОБА_4 , а саме матері ОСОБА_2 та батькові ОСОБА_3 .
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до 10 мобільного прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовлено (справа № 560/17847/23). 
При ухваленні судового рішення, адміністративний суд виходив із того, що у НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України були відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , так як вона не належить/не належала до кола осіб, яким відповідно до України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проводиться виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті). Крім того, суд зазначив, що у силу вимог закону та положень КАС України суд не уповноважений і не повинен самостійно встановлювати юридичні факти, що впливають на можливість реалізації фізичною особою її прав у межах сімейних або цивільних правовідносин. Суди послалися на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22, провадження № 61-13369св22.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позивачка зазначала про необхідність підтвердження її права на отримання відповідної грошової вимоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, провадження № 14-283цс18).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі,без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (див. постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, провадження № 61-30273св18, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, провадження № 61-43499св18, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, провадження № 61-13801св21, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20 провадження № 61-1904св22).
Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших достатніх доказів (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22, провадження № 61-10702св23).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (див. постанову Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20, провадження № 61-7276св21).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позивачкою доведено факт її проживання з ОСОБА_4 , загиблим військовослужбовцем, однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 18 лютого 2023 року до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ведення із ним спільного господарства, бюджету, витрат, наявності взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Вказаний факт визнається матір`ю загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , а також підтверджується показаннями свідків, договорами оренди житла, роздруківкою листування через застосунки-месенджери, індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб. 
При цьому правильним є висновок апеляційного суду про те, що період спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з серпня 2021 року по 17 лютого 2023 року не може підлягати визначенню як шлюбно-сімейні відносини, оскільки позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на вказаний період була неповнолітньою, а відомості про звернення її до суду щодо надання їй права на шлюб відсутні.
Доводи касаційної скарги вищевказаних висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що вказану справу слід розглядати у порядку окремого провадження, так як загальне позовне провадження можливе лише у поєднанні з похідною вимогою про визнання права на отримання спірної виплати, не заслуговують на увагу, оскільки встановлення судом заявленого позивачкою юридичного факту зумовлює виникнення у неї права на виплату грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, яке не визнається самим ОСОБА_3 , тому апеляційний суд вірно вважав, що справа підлягає вирішенню у порядку позовного провадження у цивільному судочинстві. 
Крім того, законодавство України розглядає окреме провадження встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу як універсальну процесуальну форму (пункт 5 частини другої статті 293, пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).
Окреме провадження характеризуєтся безспірністю, тобто ніхто не заперечує те право, для реалізації якого заявнику треба встановити юридичний факт (частина шоста статті 294 ЦПК України). 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. 
Спір має бути справжнім і серйозним, а не гіпотетичним; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; результат провадження повинен мати безпосереднє вирішальне значення для права, про яке йдеться, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Grzeda v. Poland», № 43572/18, § 257, від 15 березня 2022 року). 
Згідно з принципом процесуальної економії штучне «подвоєння» судового процесу є неприпустимим з огляду на те, що вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, про що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (постанови від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16, від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16).
Як зазначалось вище, суб`єктивні права не можуть бути об`єктом захисту в окремому провадженні, оскільки не можуть бути предметом судової діяльності матеріальні правовідносини. Матеріально-правовий спір в окремому провадженні не вирішується, а встановлюються факти та стани, що мають юридичне значення. 
Зазначене унеможливлює штучне «подвоєння» процесу, яке можливе, як правило, лише в позовному провадженні, де наявний спір про право. А в окремому провадженні встановлюється лише юридичний факт або стан. Інший підхід до вирішення цього питання може призвести до висновку про «зайвість» у ЦПК України норм про окреме провадження та встановлення певних юридичних фактів. 
Установлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Судове рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є тим документом, який заявник подає для призначення йому одноразової грошової допомоги як жінці, з якою загибла особа (військовослужбовець) проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі (стаття 16-1 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Тобто таке судове рішення є обов`язковим (преюдиційним) для органів військового управління.
Отже, чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги особі, яка проживала однією сім`єю без шлюбу із загиблим військовослужбовцем без вирішення публічно - правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.
Водночас, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень.
Однак на етапі встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право.
Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов`язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом юридичного факту суб`єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов`язані з доведеністю факту утримання.
У цьому випадку особа може оскаржити дії суб`єкта владних повноважень,що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Процесуальними законами не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (положення частини п`ятої статті 188 ЦПК України та частини четвертої статті 172 КАС України).
Не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій (пункт 111 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).
Одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичним особам, які мають право на її отримання, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили (частина четверта статті 16-1 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства. 
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, провадження № 14-40цс25, до розгляду якої зупинялося касаційне провадження у цій справі. 
Отже, посилання касаційної скарги про те, що позивачкою обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, є помилковими, оскільки, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, задоволення вимоги про встановлення юридичного факту, який зумовлює виникнення у позивачки права на виплату грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, яке не визнається ОСОБА_3 , призведе до відновлення порушених прав позивачки без застосування додаткових способів захисту.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що апеляційний суд розглянув справу без належно повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи є безпідставними. 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).
Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Положеннями статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною п`ятою статті 130 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Досліджуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення ОСОБА_3 , забезпечив останньому можливість реалізувати надані йому законом права.
Установлено, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08 січня 2025 року у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року підготовчі дії у справі завершено, а вищевказану справу призначено до розгляду на 24 березня 2025 року о 10 год 00 хв. у приміщенні Хмельницького апеляційного суду. 
Про розгляд справи 24 березня 2025 року апеляційним судом було повідомлено учасників справи, зокрема, ОСОБА_3 на адресу, яка ним зазначена у відзиві на позовну заяву (т. 1, а. с. 103-111, 126-134), а також у касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_3 .
Отже, ОСОБА_3 належним чином було повідомлено про судове засідання, призначене апеляційним судом на 24 березня 2025 року, в якому було ухвалено оскаржувану постанову, незважаючи на те, що надіслана йому судова повістка-повідомлення про розгляд справи повернулася до суду з відміткою поштової служби від 25 лютого 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 151), що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток у день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток (див.: постанову Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження 61-185св23).
Зазначене спростовує доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що його належним чином не було повідомлено судом про розгляд справи.
Посилання касаційної скарги на помилковість висновків апеляційного суду про те, що позовні вимоги до Адміністрації Державної прикордонної служби України не підлягають задоволенню, оскільки адміністрація не є належним відповідачем у справі, так як не є суб`єктом виплати такої соціальної допомоги, тоді як вказана адміністрація у цій справі є третьою особою, не спростовує законність і обґрунтованість судового рішення апеляційного суду. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк