ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2026	Справа № 910/144/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Заступника керівника Покровської окружної прокуратури
в інтересах держави в особі: Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС»
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 373 818,14 грн,

Представники учасників справи: 
прокурор: Бондарчук І.П.,
від позивача: Нагайцев Д.Ф. (в режимі відеоконференції), 
від відповідача: Серебряник О.О. (в режимі відеоконференції),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Заступника керівника Покровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» про визнання недійсними додаткових угод від 06.10.2021 № 4, від 30.11.2021 № 5, від 06.12.2021 № 6 до договору про постачання електричної енергії від 22.02.2021 № 5, укладених між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» за результатами закупівлі ID: UA-2021-01-06-000487-a, та стягнення 373 818,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані недотриманням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні вказаних додаткових угод та безпідставним збільшенням ціни за одиницю товару із перевищенням 10%, без належного підтвердження факту коливання ціни на ринку, у зв`язку з чим додаткові угоди від 06.10.2021 № 4, від 30.11.2021 № 5, від 06.12.2021 № 6 до договору про постачання електричної енергії від 22.02.2021 № 5 мають бути визнані судом недійсними. В той же час, отримані відповідачем кошти у розмірі 373 818,14 грн мають бути повернуті на користь Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області як безпідставно отримані.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/144/25, підготовче засідання призначено на 12.02.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, прокуратурі - строк для подання відповіді на відзив, а позивачу - строк для подання письмових пояснень по суті позовних вимог. 
28.01.2025 до суду від позивача (Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області) надійшли пояснення по справі.
29.01.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
31.01.2025 до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив.
04.02.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні, призначеному на 12.02.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 06.02.2025 вищевказану заяву представника позивача задоволено.
В підготовчому засіданні 12.02.2025 оголошувалась перерва до 12.03.2025.
13.02.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні, призначеному на 12.03.2025 та в усіх подальших судових засіданнях у даній справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 17.02.2025 вищевказану заяву позивача задоволено.
11.03.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/144/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
В підготовчому засіданні 12.03.2025, у яке з`явились прокурор та представник позивача в режимі відеоконференції, прокурор заперечив щодо задоволення поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, представник позивача підтримав позицію прокурора.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» про зупинення провадження у справі № 910/144/25 задоволено, зупинено провадження у даній справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №920/19/24.
07.01.2026 до суду від Покровської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/144/25, у якому зазначено про прийняття 21.11.2025 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 920/19/24.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 поновлено провадження у справі № 910/144/25, підготовче засідання призначено на 09.02.2026. Запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
03.02.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у призначеному на 09.02.2026 підготовчому засіданні та у всіх наступних судових засіданнях у справі № 910/144/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 04.02.2026 вищевказане клопотання представника відповідача задоволено. 
05.02.2026 до суду від прокуратури надійшли письмові пояснення. 
09.02.2026 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення. 
В судове засідання 09.02.2026 з`явилися представники прокуратури, позивача та відповідача. 
Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження у справі та перехід до розгляду справи по суті на 16.02.2026.
13.02.2026 до суду від прокуратури надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача. 
В судовому засіданні 16.02.2026 суд, заслухавши усні пояснення та заперечення представників прокуратури, позивача та відповідача по суті спору, дослідивши в порядку ст. 210 ГПК України подані в матеріали справи докази, перед стадією судових дебатів оголосив перерву в судовому засіданні до 11.03.2026.
В судове засідання 11.03.2026 з`явилися представники прокуратури, позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача (в режимі відеоконференції).
Так, прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача підтримав заявлені прокурором позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. 
В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.03.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,
ВСТАНОВИВ:
Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області з використанням веб-порталу «Prozorro» 29.01.2021 проведено відкриті торги щодо закупівлі електричної енергії в обсязі 1 700 126 кВт*год з очікуваною вартістю 4 080 302,40 грн (номер закупівлі UA-2021-01-06-000487-a). 
За результатами проведення відкритих торгів сформовано Звіт, згідно з яким переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС».
Так, 22.02.2021 між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області (надалі також - Відділ освіти, позивач, покупець, споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (надалі також - ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», відповідач, постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії № 5 (надалі - Договір), відповідно до п. 2.1. якого постачальник зобов`язався у 2021 році передавати споживачу Електричну енергію - за кодом CPV за ДК 021:2015 - 09310000-5 (Електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язався приймати та оплачувати постачальнику вартість використаної електричної енергії на умовах цього договору. Кількість товару за Договором становить 1 700 126 кВт (п. 2.3. Договору). 
Строк поставки електричної енергії за цим Договором - 25.02.2021-31.12.2021 (п. 3.1. Договору). 
В п. 5.1. Договору визначено, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії за цим договором становить 2,11 грн, у т.ч. ПДВ - 0,3516 грн.
Ціна цього Договору становить 3 587 265,86 грн, у т.ч.ч ПДВ - 597 877,64 грн (п. 5.2. Договору). 
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 5.5. Договору). 
Згідно з п. 5.7. Договору, сторони домовились, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена не частіше ніж 1 раз на місяць. 
Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021 та до повного взаєморозрахунку фінансових зобов`язань між сторонами (п. 13.1. Договору). 
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 13.2. Договору). 
Внесення змін та доповнень до умов Договору можливе лише за взаємною письмовою згодою сторін та здійснюється шляхом підписання додаткової угоди. Про намір внести зміни до умов Договору сторона-ініціатор повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше, ніж за 20 днів до запропонованого терміну внесення змін. Якщо постачальник має намір змінити ціну за одиницю товару у випадку передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», разом з повідомленням про намір внесення змін постачальник направляє споживачу документальне підтвердження коливання ціни на ринку (п. 13.3. Договору). 
Судом встановив, що сторонами неодноразово було внесено зміни до Договору, про що укладались додаткові угоди.
Зокрема, 17.09.2021 укладено додаткову угоду № 3 до Договору, якою сторони керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 1876/21 від 13.08.2021, збільшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,11 грн до 2,285544 грн з ПДВ. Також цією додатковою угодою внесено зміни до п. 2.3. Договору, згідно з яким визначено кількість товару за Договором - 1 615 676,84 кВт/год, з яких: 600 603 кВт на період з 22.02.2021 по 31.07.2021 за ціною 2,11 грн з ПДВ за 1 кВт; 1 015 073,84 кВт на період з 01.08.2021 по 31.12.2021 за ціною 2,285544 грн з ПДВ за 1 кВт. 
06.10.2021 між Відділом освіти та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 4 до Договору, якою сторони керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 1914-1/21 від 17.08.2021, збільшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,285544 грн до 2,478624 грн з ПДВ. Змінили п. 2.3. Договору, згідно з яким визначили кількість товару за Договором - 1 539 264,04 кВт/год, з яких: 600 603 кВт на період з 22.02.2021 по 31.07.2021 за ціною 2,11 грн з ПДВ за 1 кВт; 34 140,5 кВт на період з 01.08.2021 по 14.08.2021 за ціною 2,285544 грн з ПДВ за 1 кВт; 904 520,54 кВт на період з 15.08.2021 по 31.12.2021 за ціною 2,478624 грн з ПДВ за 1 кВт.
Надалі 30.11.2021 між Відділом освіти та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 5 до Договору, якою сторони керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 2644/21 від 22.10.2021, збільшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,478624 грн до 2,691 грн з ПДВ. Змінили п. 2.3. Договору, згідно з яким визначили кількість товару за Договором - 1 480 935,53 кВт/год, з яких: 600 603 кВт на період з 22.02.2021 по 31.07.2021 за ціною 2,11 грн з ПДВ за 1 кВт; 28 624,677 кВт на період з 01.08.2021 по 14.08.2021 за ціною 2,285544 грн з ПДВ за 1 кВт; 175 986,323 кВт на період з 15.08.2021 по 30.09.2021 за ціною 2,478624 грн з ПДВ за 1 кВт; 675 721,535 кВт на період з 01.10.2021 по 31.12.2021 за ціною 2,691 грн з ПДВ за 1 кВт. 
06.12.2021 між Відділом освіти та ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено додаткову угоду № 6 до Договору, якою сторони керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ціновою довідкою Харківської торгово-промислової палати № 2644-2/21 від 22.10.2021, збільшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,691 грн до 2,924592 грн з ПДВ. Змінили п. 2.3. Договору, згідно з яким визначили кількість товару за Договором - 1 431 712 кВт/год, з яких: 600 603 кВт на період з 22.02.2021 по 31.07.2021 за ціною 2,11 грн з ПДВ за 1 кВт; 28 624,677 кВт на період з 01.08.2021 по 14.08.2021 за ціною 2,285544 грн з ПДВ за 1 кВт; 175 986,323 кВт на період з 15.08.2021 по 30.09.2021 за ціною 2,478624 грн з ПДВ за 1 кВт; 59 445 кВт на період з 01.10.2021 по 14.10.2021 за ціною 2,691 грн з ПДВ за 1 кВт; 567 053 кВт на період з 15.10.2021 по 31.12.2021 за ціною 2,924592 грн з ПДВ за 1 кВт. 
Як вбачається із долучених до позову актів приймання-передачі електричної енергії, за період дії Договору відповідач поставив 1 358 731 кВт/год електричної енергії на загальну суму 3 373 822,97 грн, яка сплачена позивачем повністю відповідно до платіжних доручень, долучених до позову. 
Звітом про виконання договору про закупівлю підтверджується виконання Договору його сторонами, сума оплати за договором про закупівлю склала 3 373 822,97 грн (у т.ч. ПДВ - 562 303,82 грн).
Звертаючись із даним позовом, прокурор зазначає, що відповідачем упродовж дії Договору необґрунтовано, безпідставно та із порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» збільшено ціну за одиницю товару відповідно до додаткових угод №№ 4, 5, 6, що призвело до зайвого витрачання коштів місцевого бюджету. Вказане, на переконання прокуратури, є підставою для визнання додаткових угод №№ 4, 5, 6 до Договору недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 217 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача на користь Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 373 818,14 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Відділ освіти підтримав позовні вимоги прокуратури, зазначивши про неправомірне збільшення ціни за 1 кВт/год електроенергії за Договором на підставі додаткових угод №№ 4, 5, 6, у зв`язку з чим електрична енергія мала поставлятися за ціною 2,285544 грн з ПДВ.
Відповідач, у свою чергу, проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що внесення сторонами змін до Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару на підставі оскаржуваних додаткових угод відбувалося відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку зі збільшенням ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку через коливання ціни такого товару на ринку і така зміна не призвела до збільшення суми, зазначеної в договорі про закупівлю, що підтверджувалось відповідними листами постачальника на адресу споживача із ціновими довідками Харківської торгово-промислової палати. Водночас, зазначив, що під час укладання спірних додаткових угод сторони Договору виходили з можливості неодноразового збільшення ціни за одиницю товару до 10%, враховуючи формулювання п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та практику Верховного Суду щодо відповідного застосування вказаної норми, яка існувала на момент укладання додаткових угод. За доводами відповідача, останній не міг спрогнозувати, що у подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 відійде від позицій, із урахуванням яких укладались додаткові угоди. 
Крім того, відповідач зазначав, що за порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу, а тому покладення на постачальника відповідальності у вигляді стягнення безпідставно сплачених коштів вважає неправомірним та таким, що суперечить ст. 44 Закону України «Про публічні закупівлі» та ст. 164-14 КУпАП. 
Також відповідач заперечував щодо визначеного прокурором суб`єктного складу сторін, зазначаючи, що визначений прокурором статус Відділу освіти як позивача не є належним, так як останній, будучи стороною оспорюваних додаткових угод, повинен мати процесуальний статус відповідача. Натомість, на думку відповідача, в якості належного позивача за даним позовом мала бути залучена Покровська міська рада Донецької області.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи, інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). 
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Пред`явлення позову прокурором у даному випадку, за твердженням останнього, зумовлено порушенням інтересів держави, які у даних правовідносинах полягають у ефективному та раціональному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних процедур, принципів публічних закупівель тощо. 
Своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, Заступник керівника Покровської окружної прокуратури обґрунтовував тим, що вказаний Відділ згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування та згідно з п. 6.2.9. Положення про відділ освіти Покровської міської ради, затвердженого рішенням Покровської міської ради Донецької області від 12.12.2017 № 7/47-19 (надалі - Положення) є розпорядником бюджетних коштів, які виділяються на утримання відділу освіти, а відтак є органом уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах. 
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вбачається, що Відділ освіти Покровської міської ради Донецької області за своєю організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 1.1. Положення, Відділ освіти є структурним підрозділом міської ради, створюється міською радою та є підзвітним і підконтрольним їй. 
Відділ освіти є юридичною особою публічного права, утворюється та проходить державну реєстрацію в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної організації; має самостійний баланс, рахунки в управлінні державного казначейства у м. Покровськ, печатку із зображенням Державного Герба України зі своїм найменуванням тощо (п.п. 1.4., 1.7. Положення). Крім того, згідно з п. 1.3. Положення, Відділ освіти фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету.
Так, зі Звіту про виконання договору про закупівлю UA-2021-01-06-000487-a від 12.01.2022 вбачається, що джерелом фінансування закупівлі були кошти місцевого бюджету. 
Частиною 5 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Згідно зі ст. 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень. Розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.
Отже, Відділ освіти Покровської міської ради Донецької області як структурний підрозділ органу місцевого самоврядування, який у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснюється закупівля електричної енергії за Договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі № 469/1044/17 зазначено, що: «Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування. Зокрема, забезпечуючи виконання, у тому числі соціальних, гуманітарних, економічних функцій на відповідній території, територіальні громади діють у цивільних правовідносинах через утворені ними органи самоорганізації населення, які безпосередньо і вступають у цивільні та господарські правовідносини з метою реалізації наданих їм бюджетних повноважень. У цьому випадку органи місцевого самоврядування є органами, уповноваженими здійснювати функції держави у правовідносинах щодо розпорядження та використання бюджетних коштів, наданих відповідним бюджетним призначенням чи асигнуванням на певні цілі. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду».
Суд зазначає, що суб`єктний склад учасників у даній справі № 910/144/25 узгоджується з позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, а також із постановою Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 916/1055/23, у яких Суд вказав про правильність визначення Відділу освіти в якості позивача, а не відповідача. 
З огляду на зазначене, заперечення відповідача щодо визначеного прокурором суб`єктного складу учасників даної справи відхиляються судом як необґрунтовані. 
На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, до позовної заяви подано листи від 09.04.2024 № 56-1411ВИХ-24, від 05.07.2024 № 56-2866ВИХ-24, якими прокуратура повідомляла Відділ освіти про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів реагування задля їх усунення. 
Так, Відділ освіти надав прокуратурі відповідь, зокрема, листом від 15.07.2024 № 01-24/02/1070, у якому повідомив, що ним буде підготовлено та направлено ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів та у випадку відмови буде направлено позов про визнання спірних додаткових угод недійсними до господарського суду. 
Листом від 09.09.2024 № 01-24/02/1302 Відділ освіти повідомив прокуратуру, що 12.08.2024 ним на електронну адресу ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» була направлена вимога про повернення безпідставно набутих коштів, але станом на 09.09.2024 грошові кошти за вимогою не були повернуті, відповіді на свою вимогу Відділ освіти не отримував. Також у цьому листі зазначено про підготовку Відділом освіти позовної заяви про визнання спірних додаткових угод недійсними. 
Втім, листом від 23.09.2024 № 01-24/02/1384 Відділ освіти повідомив прокуратуру, що в ході підготовки ним позову було встановлено відсутність підстав для звернення із позовом до суду, оскільки Відділ освіти, як учасник спірних правовідносин, не мав підстав для відмови від укладення додаткових угод про збільшення ціни за електричну енергію, з огляду на практику в публічних закупівлях, яка існувала на момент укладення додаткових угод, а також через те, що відмова від їх укладення призвела б до припинення постачання електричної енергії ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС», необхідності проведення нової тендерної закупівлі та переведення Відділу освіти на постачання електричної енергії «постачальником останньої надії», ціни якого є вищими ніж ціна за укладеним з відповідачем договором з урахуванням відповідних додаткових угод. Крім того, зазначив, що бюджетом Покровської міської територіальної громади не передбачено коштів на оплату Відділом освіти судового збору за подання позовної заяви до ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС». У зв`язку з наведеними обставинами, Відділ освіти просив прокуратуру вжити відповідних заходів представницького характеру щодо звернення до суду із позовною заявою про визнання недійсними спірних додаткових угод. 
Листом від 19.12.2024 № 56-6665ВИХ-24 прокуратурою повідомлено Відділ освіти про звернення із позовом до суду в інтересах держави в особі Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» про визнання недійсними додаткових угод та повернення зайво сплачених коштів у розмірі 373 818,14 грн. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Заступник керівника Покровської окружної прокуратури, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області, належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, вказав, у чому полягає порушення інтересів держави, правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Щодо встановлених судом фактичних обставин справи, оцінки поданих доказів та законодавства, що підлягає застосуванню.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. 
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). 
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» укладено договір про постачання електричної енергії від 22.02.2021 № 5.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі» (надалі - у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України (чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Згідно із ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд встановив, що укладаючи 22.02.2021 договір про постачання електричної енергії № 5, сторони обумовили усі його істотні умови.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, істотна умова договору - ціна, була змінена додатковими угодами: від 17.09.2021 № 3, від 06.10.2021 № 4, від 30.11.2021 № 5 та від 06.12.2021 № 6.
Так, внаслідок укладення вказаних вище додаткових угод до договору, ціну за 1 кВт/год електричної енергії було збільшено з 2,11 грн (у первісній редакції договору) до 2,285544 грн за кВт/год з ПДВ (у редакції додаткової угоди № 3 від 17.09.2021), до 2,478624 грн за кВт/год з ПДВ (у редакції додаткової угоди № 4 від 06.10.2021), до 2,691 грн за кВт/год з ПДВ (у редакції додаткової угоди № 5 від 30.11.2021), до 2,924592 грн за кВт/год з ПДВ (у редакції додаткової угоди № 6 від 06.12.2021), тобто, на 8,32%, 17,47%, 27,54% та 38,6% відповідно відносно первісної редакції Договору. 
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, на яку посилається позивач, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами 3-4 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Метою закріплення на законодавчому рівні можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Норма ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
Так, обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Отже право сторін договору збільшити ціну товару пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку можливе за наявності двох умов: 1 - така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 2 - збільшення ціни не більше 10 відсотків від ціни зазначеної в договорі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19.
При цьому, суд відзначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 року у справі №920/19/24 вкотре підтвердила сталі висновки про те, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускаються. Водночас, Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновків щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Як вбачається з матеріалів справи, додаткова угода № 3 укладена зі збільшенням ціни товару на 8,32%, що відповідає ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та не оспорюється за даним позовом. 
Тоді як, додатковими угодами №№ 4, 5 та 6 до Договору на постачання енергетичної енергію споживачу від початкової тендерної пропозиції було збільшено ціну електричної енергії на 38,6%, а її обсяг зменшився.
Тобто, зазначеними правочинами було порушено визначену Законом України «Про публічні закупівлі» граничну 10% межу зміни ціни товару, тим самим було спотворено результати торгів та знівельовано економію бюджетних коштів, яку було отримано під час підписання Договору.
Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 наголосив, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім того, умовами п. 13.3. Договору передбачено, що про намір внести зміни до умов Договору, сторона-ініціатор повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше, ніж за 20 днів до запропонованого терміну внесення змін. Якщо постачальник має намір змінити ціну за одиницю товару у випадку передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», разом з повідомленням про намір внесення змін постачальник направляє споживачу документальне підтвердження коливання ціни на ринку (п. 13.3. Договору). 
Так, постачальник збільшення ціни по додаткових угодах №№ 4, 5, 6 до Договору підтвердив ціновими довідками Харківської торгово-промислової палати, а саме: від 17.08.2021 № 1914-1/21, від 22.10.2021 № 2644/21 та від 22.10.2021 № 2644-2/21, які навні в матеріалах справи. 
Дані довідки складені на підставі відомостей з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», містять порівняння середньозважених цін на ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України, зокрема:
- цінова довідка від 17.08.2021 № 1914-1/21 за 3 декаду липня 2021 року (21.07-31.07) та станом на 1 декаду серпня 2021 року (01.08-10.08); відсоток зміни ціни становив +31,04%;
- цінова довідка від 22.10.2021 № 2644/21 за 1 декаду вересня 2021 року (01.09.-10.09.) та 1 декаду жовтня 2021 року (01.10.-10.10); відсоток зміни ціни становив +15,84%;
- цінова довідка від 22.10.2021 № 2644-2/21 за 1 декаду жовтня 2021 року (01.10-10.10) та 2 декаду жовтня 2021 року (11.10-20.10); відсоток зміни ціни становив +10,66%.
Суд зазначає, що ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не містить переліку обов`язкових параметрів, критеріїв для порівняння, які має містити документ на підтвердження про збільшення ціни на ринку електроенергії, щоб бути належним доказом для обґрунтованого підняття ціни товару сторонами договору про публічні закупівлі.
При цьому спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Таким чином, довідки, експертні висновки Торгово-промислової палати України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.
З огляду на викладене, при укладенні додаткових угод №№ 4, 5, 6 сторони могли використовувати відомості ДП «Оператор ринку», на які спиралися вказані довідки Харківської ТПП.
Однак, вивчивши дані, вказані у цінових довідках, суд не може визнати їх обґрунтованими та належними підставами для внесення змін до Договору шляхом укладення спірних додаткових угод, оскільки у них не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення з моменту укладення Договору (22.02.2021) до дат укладення оспорюваних додаткових угод, зокрема, 30.11.2021 та 06.12.2021. Крім того, аналіз коливання ціни на ринку проводився без урахування календарного місяця.
Разом із цим, у вказаних цінових довідках Харківської ТПП прямо вказано, що вони мають виключно фактографічно-інформаційний характер, а отже не враховують умов конкретних договорів.
Водночас, суд зауважує, що з урахуванням умов п. 13.3. Договору, застосування нових цін раніше ніж через 20 днів після надходження відповідної пропозиції постачальника про зміну умов Договору, є неправомірним. 
Проте, сторонами Договору не було дотримано вказаної умови при укладенні додаткової угоди № 4 від 06.10.2021 через 19 днів після укладення попередньої додаткової угоди № 3. Аналогічна ситуація склалась при укладенні додаткової угоди № 6 від 06.12.2021 через 6 днів після укладення попередньої додаткової угоди № 5. 
Підсумовуючи зазначене, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що оспорювані додаткові угоди (№№ 4, 5, 6) до Договору були укладені з порушенням умов Договору та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим наявні підстави для визнання їх недійсними.
Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 373 818,14 грн, суд зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ст. 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
За ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються Договором у редакції додаткової угоди № 3 від 17.09.2021, яка не оспорюється прокурором.
Грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару, що передбачена договором у редакції додаткової угоди № 3 від 17.09.2021 і додатковими угодами №№ 4, 5, 6) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст.ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22.
Судом з наданих в матеріали справи Актів прийому-передачі електричної енергії встановлено, що за період з 15.08.2021 по 24.12.2021 відповідач поставив позивачу 729 504 кВт/год електричної енергії, за яку останнім сплачено кошти в сумі 2 041 132,36 грн (відповідно до поданих до позову платіжних доручень).
Таким чином, враховуючи визнання недійсними додаткових угод №№ 4, 5, 6 до Договору, ціна за 1 кВт/год мала розраховуватись із визначеної додатковою угодою № 3 вартості електричної енергії, тобто, 2,285544 грн за 1 кВт/год з ПДВ.
Так, суд встановив, що Відділ освіти повинен був сплатити відповідачу за спожиту у період з 15.08.2021 по 24.12.2021 електроенергію загальним обсягом 729 504 кВт/год кошти у розмірі 1 667 313,50 грн, а отже розмір надмірно сплачених за цей період коштів становить 373 818,86 грн, що на 0,72 грн більше, аніж визначено прокурором. 
В той же час, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі заявлених позовних вимог, вимоги щодо стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 373 818,14 грн. 
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на встановлені в ході розгляду даної справи обставини, суд дійшов висновку, що прокурором доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними додаткових угод до Договору № 4 від 06.10.2021, № 5 від 30.11.2021 та № 6 від 06.12.2021 та стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 373 818,14 грн.
Інші доводи та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 06.10.2021 до договору про постачання електричної енергії № 5 від 22.02.2021, укладену між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» за результатами закупівлі ID: UA-2021-01-06-000487-а.
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 30.11.2021 до договору про постачання електричної енергії № 5 від 22.02.2021, укладену між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» за результатами закупівлі ID: UA-2021-01-06-000487-а.
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 06.12.2021 до договору про постачання електричної енергії № 5 від 22.02.2021, укладену між Відділом освіти Покровської міської ради Донецької області та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» за результатами закупівлі ID: UA-2021-01-06-000487-а.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Сагайдачного Петра, буд. 25, літ. Б, офіс 5, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 41427817) на користь Відділу освіти Покровської міської ради Донецької області (вул. Поштова, буд. 14, м. Покровськ, Донецька область, 85300; ідентифікаційний код 02142891) грошові кошти в сумі 373 818,14 грн.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Сагайдачного Петра, буд. 25, літ. Б, офіс 5, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 41427817) на користь Донецької обласної прокуратури (вул. Університетська, буд. 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ідентифікаційний код 25707002) витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 753,02 грн. 
7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 24.03.2026.

Суддя Т.Ю. Трофименко