МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2026 р.  	№ 400/14/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

треті особи	Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , 	

про	визнання протиправним та скасування наказу від 24.11.2024 № 3020 в частині,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправними та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.11.2024 року № 3020 «Про результати службового розслідування щодо незадовільного стану справ у військовій частині НОМЕР_2 » в частинах, що стосуються притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки капітана ОСОБА_1 та накладення на неї дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується із оскаржуваним наказом, яким її притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Позивач вважає наказ протиправним, рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосування заходів накладення дисциплінарного стягнення - незаконними, службове розслідування - таким що проведене з порушенням встановленої чинним законодавством процедури.
Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказав, що службовим розслідуванням було встановлено факт неналежного виконання позивачем (заступником командира в/ч НОМЕР_1 з психологічної підтримки) своїх обов`язків, оскільки ОСОБА_1 , в порушення вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неналежним чином організувала заходи виховної роботи серед особового складу, що спричинило у нього низький морально-психологічний стан та неготовність до виконання бойових завдань, не вживала. конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів, враховуючи ділові та морально-психологічні якості військовослужбовців офіцерського та сержантського складу батальйону, не здійснила відповідні заходи щодо їх відбору для виконання бойового завдання, що сприяло тому, що 25.10.2024 року з 88 військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які були відряджені у військову частину НОМЕР_3 для виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_4 військовослужбовців самовільно залишили поле бою, що суттєво вплинуло на якісне виконання бойового завдання особовим складом військової частини НОМЕР_3 . Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Ухвалою від 21.01.2025 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Правом подати відповідь на відзив позивач не скористалася.
Третя особа правом подати пояснення не скористалася.
В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.
Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді заступника командира військової частини з психологічної підтримки.
На підставі звіту начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 № 37424 за фактом неналежного стану справ у військовій частині НОМЕР_2 , що призвело до невиконання даним підрозділом вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , з метою встановлення можливих порушень вимог чинного законодавства, а також умов, що сприяли цьому, відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України 31.10.2024 командир в/ч НОМЕР_1 видав наказ № 2666 «Про призначення службового розслідування за фактом неналежного стану справ у військовій частині НОМЕР_2 ». 
23.11.2024 було складено акт службового розслідування, в якому зокрема зазначено, що заступник командира військової частини НОМЕР_2 з психологічної підтримки капітан ОСОБА_2 «… не належним чином організувала заходи виховної роботи серед особового складу, що спричинило у нього низький морально-психологічний стан та неготовність до виконання бойових завдань не вживала конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів, враховуючи ділові та морально-психологічні якості військовослужбовців офіцерського та сержантського складу батальйону, не здійснила відповідні заходи щодо їх відбору для виконання бойового завдання, що сприяло до того, що 25.10.2024 із числі 88 військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які були відрядженні у військову частину НОМЕР_3 для виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_4 із них самовільно залишили поле бою, що суттєво вплинуло на якісне виконання бойового завдання особовим складом військової частини НОМЕР_3 , тим самим порушила вимоги абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзаців 2, 3, 11 статті 11, статті 16, статтю 107, абзац 3, 4, 5, 6, 7, 13, 24 статті 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України …». 
24.11.2024 командир в/ч НОМЕР_1 видав наказ (з основної діяльності) № 3020 «Про результати службового розслідування щодо незадовільного стану справ у військовій частині НОМЕР_2 ». Цим наказом командир в/ч НОМЕР_2 і заступник командира в/ч НОМЕР_2 з психологічної підтримки ( ОСОБА_1 ) були притягнуті до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення «Попередження про неповну службову відповідність». 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3), який продовжувався і триває до сьогодні.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Абзацами першим, другим статті 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 56 Дисциплінарного статуту встановлено, що командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту.
Відповідно до положень статей 84 - 87 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Згідно з частиною першою статті 106 Дисциплінарного статуту, усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Як вказано у статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У частині першій статті 107 Статуту внутрішньої служби вказано, що заступник командира батальйону (корабля 3 рангу) з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення виховної роботи, за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності батальйону (корабля), за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців роти, їх соціальний захист.
Абзацами першим, третім – сьомим, тринадцятим, двадцять четвертим статті 108 Статуту внутрішньої служби встановлено, що заступник командира батальйону (корабля 3 рангу) з морально-психологічного забезпечення зобов`язаний:
забезпечувати виконання рішень командира батальйону (корабля) з питань морально-психологічного забезпечення, подавати допомогу командирам рот та їх заступникам з морально-психологічного забезпечення у поліпшенні морально-психологічного стану особового складу;
проводити роботу, спрямовану на виховання у військовослужбовців батальйону (корабля) відданості Українському народові, формування у особового складу високих морально-психологічних якостей громадянина - патріота України, готовності до свідомого виконання Конституції України і законів України, вимог Військової присяги, військових статутів Збройних Сил України, інших нормативно-правових актів і наказів командирів (начальників);
виховувати особовий склад батальйону (корабля) в дусі свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, Бойовому Прапорові, традиціям дружби і військового товариства, любові до своєї військової частини, постійної пильності і бойової готовності;
проводити роботу, спрямовану на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності батальйону (корабля), зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу;
вживати конкретних заходів для зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів;
разом із штабом батальйону організовувати і здійснювати заходи щодо психологічної підготовки особового складу до дій в екстремальних умовах мирного і воєнного часу, захисту від інформаційно-психологічного впливу противника;
своєчасно доповідати командирові батальйону (корабля 3 рангу) та заступнику командира бригади з морально-психологічного забезпечення про стан військової дисципліни та морально-психологічний стан особового складу.
Як вказано в акті службового розслідування, відповідно до пояснень військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які самовільно залишили поле бою в районі виконання завдань військової частини НОМЕР_3 «… стало відомо про те, що морально-психологічний стан переважної кількості військовослужбовців із числа вищезазначеної категорії вкрай незадовільний, що сприяло самовільному залишенню поля бою та невиконання бойового завдання командиром військової частини НОМЕР_3 в умовах дії воєнного стану в Україні …».
Оскільки морально-психологічний стан особового складу є безпосередньою зоною відповідальності позивача (стаття 107 Статуту внутрішньої служби), суд визнав обґрунтованим накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.
Згідно з позовом, ОСОБА_1 «… у повному обсязі вживала усіх необхідних заходів, що передбачені планом, що був попередньо затверджений командуванням бригади. Про неготовність особового складу до участі у виконанні бойових завдань Позивачка неодноразово повідомляла командування батальйону та бригади …».
Суд вказав, що будь-які докази на підтвердження цих доводів відсутні.
До того ж, сам по собі факт повідомлення позивачем командування про незадовільний морально-психологічний стан особового складу не може доводити належне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків.
До відзиву відповідач подав звіт тимчасово виконуючого обов`язки начальника групи контролю бойового стресу в/ч НОМЕР_1 , що був поданий командиру в/ч НОМЕР_1 . У звіті зазначено, що «… в загальному відмічається критичний психоемоційний стан військовослужбовців … загальний рівень коефіцієнта МПС військової частини НОМЕР_2 складає … що є критичним рівнем та характеризується знаходженням особового складу в стані тривожності, зневіри, фізичної та психоемоційної виснаженості, що проявляється відсутністю налаштування на виконання службових (функціональних) обов`язків в бойових (екстремальних) умовах …».
Суд відхилив доводи позивача про те, що службове розслідування щодо неї «… було призначене безпідставно, оскільки акт перевірки військової частини НОМЕР_1 , на підставі якого і було розпочате службове розслідування, не містив зауважень стосовно порядку морально-психологічної підготовки та забезпечення особового складу військової частини НОМЕР_2 , який був підлеглий Позивачці …». Як вказано вище, службове розслідування було призначено на підставі звіту начальника відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 № 37424.
Щодо відсутності доказів доведення до позивача наказу про притягнення до відповідальності суд вказав, що у доданому до відзиву витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.12.2024 № 3169 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_3 » вказано про встановлення службовим розслідування факту самовільного залишення позивачем 22.11.2024 (до видання спірного наказу) військової частини.
Крім того, суд зазначив, що відсутність підпису позивача на підтвердження факту доведення до неї наказу про притягнення до відповідальності не є ознакою протиправності цього наказу.
Пунктом 3 розділу IV затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» встановлено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
знати підстави проведення службового розслідування;
бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
ОСОБА_1 вказала, що ці норми під час проведення службового розслідування не були дотримані, проте жодного доказу на підтвердження того, що відповідач будь-яким чином перешкоджав позивачу у реалізації її прав, до позову не додано.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач довів правомірність оскаржуваного наказу, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна