Справа №601/186/25 
Провадження № 1-кп/601/34/2026 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року м. Кременець
Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12024216010000266 від 12.11.2024 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, неодруженого, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
УСТАНОВИВ:
12 листопада 2024 року близько 14 години 45 хвилин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які перебували навпроти Почаївської міської ради, що знаходиться за адресою: площа Т. Шевченка, 16, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, на грунті особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка, під час якої в ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 12.11.2024 близько 14 години 45 хвилин, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Опель Віваро» чорного кольору, який був припаркований навпроти Почаївської міської ради, що знаходиться за адресою: площа Т. Шевченка, 16, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через вікно водійських дверцят автомобіля, тримаючи у правій руці ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівливої дії «ТЕРЕН-4», два рази розпилив його вміст в обличчя ОСОБА_5 .
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 спричинено потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку лівої половини обличчя лобової і щічної ділянок та повік лівого ока, що ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Отже, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України не визнає та зазначив, що 12 листопада 2024 року він перебував в салоні свого автомобіля марки «Опель Віваро», який був припаркований навпроти Почаївської міської ради на площі Т. Шевченка в м. Почаєві Кременецького району Тернопільської області. Нікого не ображав, ні на кого не нападав. До його автомобіля підійшов ОСОБА_7 та почав його обзивати «москалем», «руским міром» і ламав дверку в його автомобілі та фару. В цілях самозахисту він застосував балончик «ТЕРЕН-4», який розпилив поверх свого автомобіля щоб ОСОБА_7 не підходив до нього. Останній його обмовляє щоб заробити гроші. Просить виправдати його.
Не зважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини, винуватість останнього доводиться наступними доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює водієм маршрутки. У листопаді 2024 року близько 14:45 години приїхав на автостанцію у м. Почаїв і побачив, що за двадцять метрів був припаркований автомобіль ОСОБА_3 . Обвинувачений знаходився у салоні автомобіля і запрошував пасажирів у свій автомобіль. Щоб ОСОБА_3 не забирав пасажирів, він підійшов до його автомобіля і звернувся до нього, однак ОСОБА_3 почав йому погрожувати. Між ними виникла словесна «перепалка» і він хотів відкрити двері автомобіля, але обвинувачений через привідкрите вікно автомобіля два рази порснув йому в обличчя з балончика невідомою речовиною. Він відчув біль, пекло обличчя, очі також пекли та сльозилися. Він викликав працівників поліції, а ОСОБА_3 з місця поїхав. Після цього він звернувся в Почаївську лікарню за медичною допомогою. Два дні не ходив на роботу, промивав і закапував очі. ОСОБА_3 і надалі їздить перед його рейсом і збирає пасажирів. Пробачення не попросив. Після цього випадку відчуває страх. Просить задовольнити цивільний позов. 
Такі показання потерпілого узгоджуються із даними висновку експерта № 837 від 19.11.2024 відповідно до якого при судово-медичній експертизі 13.11.2024 у ОСОБА_5 будь яких зовнішніх тілесних ушкоджень, чи слідів їх загоєння та слідів подразнюючої дії хімічної речовини не виявлено. У ОСОБА_5 при зверненні 12 листопада 2024 року по медичну допомогу в поліклінічне відділення КНП «Почаївська районна комунальна лікарня» ПМР, згідно з медичною довідкою, було діагностовано хімічний опік лівої половини обличчя – лобової і щічної ділянок та повік лівого ока. Відмічені вище зміни цілком можуть бути наслідком місцевої подразливої дії хімічної речовини незадовго до огляду ОСОБА_5 лікарем, не виключено у вказаний в постанові термін події. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких – п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Такого характеру відмічені у ОСОБА_5 ушкодження не властиві при падінні на площині «з висоти власного зросту». 
Крім того, аналогічні покази були дані потерпілим ОСОБА_5 та відтворені ним під час проведення за його участі слідчого експерименту.
Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.11.2024 з відеозаписом, доданого до нього, потерпілий ОСОБА_5 показав, що 12 листопада 2024 року близько 14 години 45 хвилин він перебував в м. Почаєві по вул. Шевченка на автобусній зупинці громадського транспорту. Побачив припаркований автомобіль марки «Опель Віваро» чорного кольору, за кермом якого перебував ОСОБА_3 , до якого він підійшов і зробив йому зауваження щоб не забирав пасажирів від рейсового автобуса і між ними виникла суперечка. В ході даної суперечки ОСОБА_3 , перебуваючи в салоні свого автомобіля через відкрите вікно водійських дверцят тримаючи у правій руці газовий балончик, розпилив його вміст йому в обличчя один раз, а потім ще раз. Після цього,будучи розлюченим він підійшов до заднього колеса автомобіля і вдарив його, але будь яких пошкоджень автомобілеві не завдав. ОСОБА_3 закрився в автомобілі і поїхав з місця події. Внаслідок розпилювання вмісту газового балончика в обличчя відчув опіки в області обличчя та очей.
Згідно заяви ОСОБА_8 т.в.о. начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області підполковнику ОСОБА_9 від 12.11.2024 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 який 12.11.2024 біля 14:45 години в м. Почаєві по вул. Шевченка розпилив йому в обличчя газовий балончик, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження.
Згідно рапорту помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 12.11.2024 о 16:54 надійшло повідомлення зі служби "102" від ДОП СПД м. Почаєва ОСОБА_11 про те, що із заявою звернувся ОСОБА_5 якому 12.11.2024 близько 14:45 год в Почаєві по вул. Шевченка під час конфлікту ОСОБА_3 розпилив йому в обличчя газовим балончиком. Після чого ОСОБА_5 звернувся в лікувальний заклад Почаївської лікарні за медичною допомогою із діагнозом: хімічний опік правої щоки.
Вказані обставини також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який був очевидцем події, який пояснив, що осінню 2024 року він був на зупинці біля міської ради у м. Почаєві. Обвинувачений був за кермом автомобіля. До нього підійшов ОСОБА_5 . Конфлікту не чув, бо був на відстані 40-45 метрів. Бачив як ОСОБА_3 через відкрите вікно свого автомобіля пшикав балончиком в обличчя ОСОБА_5 і через кілька секунд поїхав. Після цього приїхали працівники поліції. На обличчі потерпілого було почервоніння.
Свідчення про обставини події та про походження тілесних ушкоджень, які потерпілий ОСОБА_5 повідомив під час проведення слідчого експерименту та в судовому засіданні, є аналогічними, співпадають з показаннями свідка ОСОБА_12 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_14 2024 року чоловік ввечері прийшов з роботи з червоним обличчям, з очей текли сльози. Пояснив, що якийсь чоловік нелегально їздить і йому бризнув речовиною з балончика в обличчя. Чоловік не ходив на роботу, очі капали та робили примочки. У чоловіка погіршилося здоров`я і фізично і психологічно.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що вона працює ДОП СПД м. Почаєва. У листопаді 2024 року надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_3 і останній розпилив йому в обличчя невідому речовину. Вона разом з працівниками поліції ОСОБА_16 і ОСОБА_17 поїхали на місце події. ОСОБА_3 догнали у с. Дунаїв і він повідомив, що у Почаєві у нього був конфлікт з водієм маршрутки, який шарпав за дзеркало авто, він розпилив газовий балончик. Балончик показав, але не видав, пояснення не надав. 
Свідок ОСОБА_16 дав показання аналогічні показанням ОСОБА_15 . Крім того, пояснив, що при огляді запису з відеокамери з місця події було видно, що ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 забризкав потерпілому очі. 
Свідок ОСОБА_17 дав показання аналогічні показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Тобто, свідки підтверджують показання ОСОБА_5 у тому, що 12.11.2024 близько 14 години 45 хвилин між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 був конфлікт, під час якого обвинувачений завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку лівої половини обличчя лобової і щічної ділянок та повік лівого ока. Доводи потерпілого та покази свідків з приводу локалізації та механізму нанесення тілесних ушкоджень узгоджуються з даними висновку експерта, описаного вище.
Послідовні показання потерпілого та вищезгаданих свідків у ході кримінального провадження повністю узгоджуються з іншими доказами. 
У суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого, свідків, оскільки вони узгоджуються між собою, з матеріалами кримінального провадження, та у сукупності дають повну картину скоєного кримінального правопорушення і у суду відсутні будь-які законні підстави не довіряти показанням потерпілого та свідків.
Показання обвинуваченого про те, що потерпілий його обмовляє, суд вважає надуманими, оскільки між обвинуваченим та потерпілим ніколи не було конфліктів та відсутні неприязні стосунки, а отже підстав сумніватися у правдивості показів потерпілого з метою обмовити обвинуваченого, у суду немає. 
Сам обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні також підтвердив ту обставину, що до його автомобіля підійшов потерпілий і він через вікно водійських дверцят автомобіля розпилив ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівливої дії «ТЕРЕН-4».
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він розпиляв сльозоточивий газ з метою самозахисту поверх машини, суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення покарання та відшкодування шкоди потерпілому, оскільки ці його доводи спростовуються сукупністю вищезазначених доказів.
Також, суд вважає надуманими показання обвинуваченого про те, що потерпілий ламав дверку його автомобіля та фару, оскільки таке твердження обвинуваченого не підтверджено належними та допустимими доказами у судовому засіданні.
Твердження сторони захисту про те, що під час досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист є безпідставними, оскільки дані твердження спростовані в судовому засіданні постановою прокурора Кременецької окружної прокуратури від 07.01.2025 про доручення призначення адвоката для здійснення захисту за призначенням та дорученням Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 08.01.2025 № 001-190000017.
Окрім того, з метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, установлення обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також з питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено процесуальні рішення, документи та інші матеріали, що подані стороною обвинувачення, які складені та зібрані стороною обвинувачення під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, та підтверджують законність і правомірність проведення процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні.
Суд також критично оцінює доводи захисника про те, що висновок експерта не є доказом. Вищенаведене експертне дослідження є науково-обґрунтованим, переконливим, виконаним висококваліфікованим спеціалістом і сумнівів у суду не викликає. Вказана експертиза в сукупності із вищезазначеними доказами підтверджує факт заподіяння ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 умисного легкого тілесного ушкодження.
Суд також не погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не мав умислу на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , оскільки обстановка та хід подій, свідчать про те, що дії обвинувачено були умисними, направленими саме на заподіяння потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження та відповідають ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
За таких обставин, суд доходить висновку, що вищевказані докази зібрані по кримінальному провадженні є належними, допустимими та достовірними, взаємоузгоджуються між собою, які доповнюють одні одних та відповідають дійсним фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим у судовому засіданні та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яка є доведеною.
Аналізуючи наведені показання обвинуваченого з показаннями наведеними вище потерпілого, свідків і письмовими доказами, суд приходить до переконання, що вони не суперечать, а навпаки фактично підтверджують те, що12 листопада 2024 року близько 14 години 45 хвилин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які перебували навпроти Почаївської міської ради, що знаходиться за адресою: площа Т. Шевченка, 16, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, на грунті особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_3 через вікно водійських дверцят автомобіля, тримаючи у правій руці ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівливої дії «ТЕРЕН-4», два рази розпилив його вміст в обличчя ОСОБА_5 та спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Суд не вбачає підстав для винесення виправдувального вироку, на чому наполягали захисник і обвинувачений у судових дебатах.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується: конкретні обставини справи, мотиви та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до проступку, особу винного, його вік, позицію потерпілого ОСОБА_5 , а також те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України та пом`якшували покарання відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми у виді штрафу – 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.
Таке покарання суд вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
На підтвердження такого висновку суд звертає увагу, що на час розгляду справи судом заподіяна потерпілому моральна шкода обвинуваченим ОСОБА_3 не відшкодована. 
Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 завданої злочином моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.
Обвинувачений та його захисник проти цивільного позову заперечували в повному обсязі.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.
Беззаперечно, що позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, переніс душевні страждання, тому йому дійсно було спричинено моральну шкоду. Суд також враховує поведінку обвинуваченого відносно потерпілого під час усіх судових засідань, який пробачення у потерпілого не попросив.
Разом з тим, виходячи із зазначених вище положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості душевних, емоційних, фізичних і моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від незаконних умисних дій ОСОБА_3 , зважаючи на спричинений діями обвинуваченого негативний вплив на його здоров`я та життя, а також завдання шкоди авторитету потерпілого, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь потерпілого необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, оскільки саме така сума, на думку суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань потерпілого, та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості.
Долю речового доказу слід вирішити у відповідності до статті 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. 84, 91, 100, 124, 368, 370, 374, 376, 395, 615 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. В решті позову відмовити. 
Речовий доказ: оптичний диск формату DVD-R із написом «Verbatim» із відеозаписом спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень – зберігати при матеріалах кримінального провадження. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляція на протязі тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.
Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.
Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий