Справа № 156/2/26  Провадження №33/802/267/26 	Головуючий у 1 інстанції:Комзюк Н. Н. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Герасимчук Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Герасимчук Людмили Романівни на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 грн. 60 коп. судового збору. 
Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що вона 19 грудня 2025 року о 18:35 год. керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1 на вул.Набережній в с.Гряди Володимирського району, не врахував дорожньої обстановки та при здійсненні руху заднім ходом здійснив наїзд на паркан, внаслідок чого транспортний засіб та паркан отримали пошкодження, чим порушив п.10.10, 12.1 ПДР та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді, захисник особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Герасимчук Л.Р. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм законодавства просить її скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
В апеляції зазначає про те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.12.1 ПДР, що стало причиною спричинення ДТП. Так, на схемі місця ДТП відображено пошкодження на паркані біля якого знаходилось колесо від автомобіля. Також зазначено ширину проїзної частини дороги, яка становить 2м 70см, що об`єктивно підтверджується поясненнями ОСОБА_1 про те, що враховуючи габарити його автомобіля він фактично перебував на далекій відстані від паркану. Окрім того, на схемі ДТП відображено виключно траєкторію руху правового переднього колеса, яке лежить неподалік паркану. Така схема повністю підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що саме колесо, яке від`єдналось від автомобіля, пошкодило паркан. Тому захисник вважає, що пояснення потерпілої ОСОБА_2 безпідставно взяті до уваги за основу доказу в якості винуватості її довірителя, оскільки у них існують тривалі неприязні відносини, а її твердження про те, що паркан зазнав пошкодження внаслідок безпосереднього контакту з автомобілем не відповідають схемі ДТП. Окрім того, захисник зазначає і про те, що в матеріалах справи відсутній будь-який опис пошкодження паркану, що унеможливлює встановлення чи оцінку механізму їх спричинення. Також місцевий суд дійшов помилкового висновку, що пояснення свідка ОСОБА_3 жодним чином не спростовують винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, оскільки він пояснив, що коли лопається гальмівний диск, то відмовляють гальма, але автомобіль може рухатись. При цьому, в автомобілі був пошкоджений передній бампер. Тому захисник, переконана, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 рухався автомобілем заднім ходом та здійснив наїзд на паркан, у зв`язку з чим сам протокол про адміністративне правопорушення, також не може бути доказом винуватості її довірителя.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Герасимчук Л.Р., які скаргу підтримали з підстав викладених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Всупереч цьому, судом не було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є передчасним і не відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП з наступних підстав.
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545481 від 19.12.2025 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.10.10, 12.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.
За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
У п.10.10, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 передбачено, що забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.  Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у тому, що він керуючи автомобілем порушив п.12.1 ПДР, що відповідно спричинило пошкодження керованого ним транспортного засобу та паркану, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, електронний рапорт, письмові пояснення ОСОБА_4 , а також пояснення допитаних в суді потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 . Проте, як вбачається з судового рішення місцевий суд вищевказані докази належним чином не перевірив та не надав їм відповідної правової оцінки. 
Так, ОСОБА_1 не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення суду пояснив, що він ані п.10.10, ані п.12.1 ПДР, порушення яких ставиться йому у провину в протоколі, та п.12.1 ПДР – в оскаржуваній постанові судді місцевого суду, не порушував. Додав, що дійсно він рухався автомобілем по дорозі на вул.Набережній в с.Гряди. На цій дорозі перед поворотом була велика яма, яку він мав намір об`їхати, але автомобіль кинуло, гальма не спрацювали, у зв`язку з чим він натиснув на стоянкове ручне гальмо, внаслідок чого в автомобілі від`єдналось колесо та полетіло у паркан і пошкодило його, що він жодним чином не міг передбачити. При цьому додав, що зіткнення автомобіля з парканом не було. Заперечив факт руху автомобіля заднім ходом, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вважає, що він не порушував жодних ПДР. Також додав, що у його сімї з потерпілою ОСОБА_2 вже тривалий час існують неприязні відносини. 
Такі пояснення ОСОБА_1 підтримала і його захисник, яка водночас вказала про те, що матеріали справи не містять будть-яких доказів, окрім як зазначення у протоколі, у порушенні ОСОБА_1 п.10.10, 12.1 ПДР та вчиненні ним адміністративного правопорушення. На її думку, навпаки, матеріали справи спростовують, а не доводять винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу та паркану.
Ці твердження сторони захисту знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Так, схема місця ДТП містить лише відомості про розташування автомобіля на дорозі, від`єднаного від цього транспортного засобу колеса, яке знаходиться на трав`яному покриві біля паркану на значній відстані від автомобіля, місце пошкодження паркану та ширину дороги. Також наявні відомості про видимі пошкодження транспортного засобу (передній бампер, переднє праве крило і колесо).
З письмових пояснень ОСОБА_4 , які він надав працівникам полії вбачається, що коли він вийшов на дорогу, то побачив лише вже фактично стоячий автомобіль в якому було вирване колесо, а також пошкоджений паркан.
В суді першої інстанції також допитувався свідок ОСОБА_3 , з пояснень якого вбачається, що до нього звернувся ОСОБА_1 з приводу ремонту автомобіля, в якому був пошкоджений (лопнув) гальмівний диск у зв`язку з чим відмовили гальма, а також пошкоджений був передній бампер. Він також пояснив, що коли лопається гальмівний диск, то автомобіль може рухатись, але не буде гальмувати.
Окрім того, з пояснень потерпілої ОСОБА_2 , які вона надала місцевому суду, вбачається, що коли вона прибула на місце події, то побачила пошкоджений паркан, біля якого лежало колесо від автомобіля з пошкодженим диском. При цьому, сам же автомобіль знаходився на відстані 7-8 метрів від паркану. 
На думку апеляційного суду, ці докази жодним чином не спростовують пояснень ОСОБА_1 в тій частині, що він не порушував ПДР, порушення яких ставиться йому у провину в протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням п.12.1 ПДР водієм ОСОБА_1 .
В матеріалах справи докази, які вказували б на винність водія ОСОБА_1 у порушенні 12.1 ПДР, що відповідно потягло за собою пошкодження транспортного засобу та паркану, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545481 від 19.12.2025, - відсутні. 
Інших доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 п.12.1 ПДР матеріали справи не містять, хоча обов`язком по збиранню доказів у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Виходячи з оцінки усіх в сукупності доказів, які мітяться в матеріалах справи, пояснень учасників справи у тому числі письмових, а також положень ПДР, вина ОСОБА_1 не доводиться поза розумним сумнівом.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Іваничівського районного суду Волинської області від 04.03.2026 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується доказами наявними в справі.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за наведених в протоколі обставин.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.247, 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Герасимчук Людмили Романівни задовольнити.
Постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року в даній справі, - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду        В.А. Подолюк