Номер провадження: 22-ц/813/4133/26 
Справа № 495/10735/24
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач – 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області 
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області
на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2025 року
за позовом 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст обставин справи
6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (юридична адреса: 65045, м. Одеса, вул. Буніна, 41 ЄДРПОУ 39010880), вартість виплаченого відшкодування заподіяної шкоди в порядку регресу у розмірі 169 694 (сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто чотири) грн. 55 коп., а також судові витрати.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2020 о 18 год 35 хвилин на автодорозі Одеса-Южний на регульованому перехресті сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів ЗІЛ державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Nissan державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 у справі №504/3055/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили 10.01.2022. Рішенням Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2023 р. по справі № 916/9/23 (додаток 7 до позовної заяви) Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» до 6 ДПРЗ про стягнення шкоди у розмірі 169 694 грн 55 коп. задоволено повністю. Вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» шкоду у розмірі 169 694 грн 55 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп. Додатковим Рішенням Господарського суду Одеської області від 04 січня 2024 року вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. Додатковою Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 (додаток 11 до позовної заяви) було вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» - 6 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Рішення Господарського суду Одеської області та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду були обґрунтовано тим, що оскільки винною особою у скоєнні ДТП було визнано водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем, власником якого є 6 ДПРЗ, а також те, що ОСОБА_3 на час скоєння ДТП проходив службу цивільного захисту на посаді командира відділення водія 3 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області, що підтверджується контрактом про проходження служби цивільного захисту № 6187/19, тому, на підставі частини 1 та 2 ст.1187 Цивільного кодексу України було вирішено стягнути завдану шкоду з особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом — 6 ДПРЗ. На добровільне виконання рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2023 грудня по справі № 916/9/23, додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 04 січня 2024 грудня по справі № 916/9/23, додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2024 року та судових наказів про примусове виконання рішень від 19 квітня 2024 року по справі № 916/9/23, 6 ДПРЗ 10.06.2024 року було сплачено у добровільному порядку 211 430,07 (двісті одинадцять тисяч чотириста тридцять грн.) 07 коп, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ “ІСП ВІПЛАН”. Саме у зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач і звернувся до суду. Відповідач до суду відзив не надав.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/10735/24 від 01.07.2025 року, скасувати в частині відмови у позивних вимогах та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн. 52 коп. стягнути з ОСОБА_1 на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, судовий збір у розмірі 3171,45 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що підставою для подання позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки 1 ДПРЗ виконав обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України , 1 ДПРЗ отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.
Вважали, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 1201 ЦК України, які регулюють право регресу, а витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи та правову допомогу були доведені в матеріалах справи (наявні платіжні доручення), є такими, що підлягають компенсації за загальним правилом ст. 22 ЦК України. 
Щодо явки сторін.
Сторони були сповіщені належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи, в судове засідання з`явились представники позивача та надали свої пояснення.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Заслухавши доповідача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом дійсно встановлено та матеріалами справи підтверджено наступні обставини.
Відповідно до копії витягу з наказу від 05 квітня 2017 року № 376 старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 призначено водієм 3 Державної пожежно-рятувальної частини 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного Управління ДСНС України в Одеській області. /а.с. 12/
Відповідно до копії контракту 6187/19 про проходження служби цивільного захисту з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено контракт строком на 3 роки. Контракт набрав чинності 02.11.2019, його дія припинена 11.11.2022. /а.с.13-15/
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 у справі №504/3055/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. /а.с.16-19/
Згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 10.01.2022 постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – залишено без змін./а.с. 20-23/
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2023 р. по справі № 916/9/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» до 6 ДПРЗ про стягнення шкоди у розмірі 169 694 грн 55 коп. задоволено повністю. Вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» шкоду у розмірі 169 694 грн 55 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп. /а.с. 24-32/
Додатковим Рішенням Господарського суду Одеської області від 04 січня 2024 року вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. /а.с.33-42/
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 апеляційну скаргу 6 ДПРЗ – залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 у справі № 916/9/23 залишено без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 апеляційну скаргу 6 ДПРЗ – залишено без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 у справі № 916/9/23– залишено без змін. /а.с.43-53/
Додатковою Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 було вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» - 6 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. /а.с.68-73/
Відповідно до платіжної інструкції №880 позивачем на користь ТОВ «ІСП ВІПЛАН» сплачено 211 430,07 (двісті одинадцять тисяч чотириста тридцять грн.) 07 коп. /а.с.74/
Відповідно до виписки з ЄДРПОУ у позивача змінено назву з 6 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області на 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області.
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Позивач звернувся до суду у зв`язку з тим, що відповідачем завдано шкоду третій особі – власнику транспортного засобу, який пошкодження внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Завдана шкода відшкодована позивачем, а отже останній вважає, що отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, у якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.
Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Частина друга ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, з урахуванням постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2021 у справі №504/3055/21 та постанови Одеського апеляційного суду від 10.01.2022, суд вважає доведеним факт того, що шкода завдана позивачу з вини відповідача.
Водночас, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року по справі № 559/961/17-ц.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Станом на день вчинення ДТП, ОСОБА_1 служив у 6 державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України в Одеській області на посаді командира відділення – водія 3 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду .
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи з наведених норм права суд першої інстанції вважав, що шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Позивачем на користь «ІСП ВІПЛАН», на підставі рішення рішення Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2023 р. по справі № 916/9/23, додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 04 січня 2024 року, постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року по справі № 916/9/23, та додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду, відшкодовано заподіяну шкоду у розмірі 169 694 грн 55 коп, а також сплачено витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп, витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, у розмірі 6 000 грн.
А висновки суду першої інстанції, що виключно сума у розмірі 169 694 грн 55 коп становить шкоду, яка завдана працівником під час своїх трудових (службових) обов`язків, та підлягає відшкодуванню в порядку регресу є помилковими.
Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі вищевикладеного, судом першої інстанції , з огляду на те, що позивачем доведено відшкодування шкоди, заподіяної з вини відповідача, у розмірі 169694 грн 55 коп., а також враховуючи, що відповідач протилежного до суду не надав, суд першої інстанції помилково вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як не врахував, що заявлені позивачем вимоги мають похідний характер від завданої шкоди відповідачем та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням відповідачем матеріальної шкоди третій особі, які позивач вже відшкодував шкоду.
Судова колегія, враховуючи доводи апеляційної скарги та досліджені матеріали справи, вважає, що доводи апеляційної скарги є слушними та підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції не врахував той факт, що підставою для подання позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. 
Оскільки 1 ДПРЗ виконав обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, 1 ДПРЗ отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. 
При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Термін «регрес» (протилежний «прогресу» – руху вперед) за буквальним значенням виражає «рух назад». Тому, наприклад, вираз «регресна вимога» нерідко заміняють на термін «зворотна вимога» як синонім. Отже, регрес – це право зворотної вимоги страховика до особи, яка є винною у спричиненні шкоди. Регресна вимога має похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки, коли припиняє дію основне, виникає регресне зобов`язання.
Регрес (regres) – право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове – пов`язане саме з регресною вимогою.
Регрес є важливим інструментом для відновлення справедливості, забезпечуючи, що реальний винуватець шкоди або боржник несе фінансову відповідальність.
Положеннями ст. 141 ЦПК передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України зазначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Згідно частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВП ВС від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) встановлено, що витрати, здійснені позивачем за проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи та додаткової будівельно-технічної експертизи, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані з розглядом справи і підлягають відшкодуванню.
Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції помилково надано правову оцінку поняттю завдання матеріальної шкоди тільки в частині відшкодування витрат на завдані пошкодження транспортному засобу третьої особи, так як відшкодування судових витрат у вигляді витрачених на проведення судової експертизи, витрат на правничу допомогу є додатковими та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою, а тому вони є одним цілим із загальною сумою заподіяних збитків внаслідок ДТП.
Судова колегія також враховуючи інші доводи апеляційної скарги вважає їх слушними з огляду на наступне.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2023 р. по справі № 916/9/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» до 6 ДПРЗ про стягнення шкоди у розмірі 169 694 грн 55 коп. задоволено повністю. Вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» шкоду у розмірі 169 694 грн 55 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп. /а.с. 24-32/
Додатковим Рішенням Господарського суду Одеської області від 04 січня 2024 року вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. /а.с.33-42/
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 апеляційну скаргу 6 ДПРЗ – залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 у справі № 916/9/23 залишено без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 апеляційну скаргу 6 ДПРЗ – залишено без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 у справі № 916/9/23– залишено без змін. /а.с.43-53/
Додатковою Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2024 року по справі № 916/9/23 було вирішено стягнути з 6 ДПРЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП ВІПЛАН» - 6 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. /а.с.68-73/
Відповідно до платіжної інструкції №880 позивачем на користь ТОВ «ІСП ВІПЛАН» сплачено 211 430,07 (двісті одинадцять тисяч чотириста тридцять грн.) 07 коп. /а.с.74/
Відповідно до виписки з ЄДРПОУ у позивача змінено назву з 6 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області на 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області.
Тобто, суд першої інстанції не врахувавши те, що кошти витрачені на судові витрати є невід`ємною частиною від суми матеріального збитку заподіяної відповідачем внаслідок ДТП, крім того, з огляду на вищевкладене, такі витрати вже встановлено судами, що має преюдиціний характер.
На підставі вищевикладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги стовно того, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 грн 52 коп., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. є слушними а висновки суду першої інстанції є помилковими, у зв`язку з чим в частині рішення, яким було відмовлено стягнення в порядку регресу з ОСОБА_1 підлягає зміні на підставах діючих положень ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 1201 ЦК України, а витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи та правову допомогу були доведені належним чином та стягнуті з 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області є такими, що підлягають компенсації за загальним правилом ст. 22 ЦК України та з огляду на преюдиційно встановлені факти.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, та в повній мірі в частині оскаржуваних вимог спростували висновки суду першої інстанції , апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Щодо судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору
Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Положеннями ст. 141 ЦПК передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
У п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України зазначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
При поданні позову судовий збір обраховано у сумі 3171,45 грн, як 1,5 % від ціни позову.
При подачі апеляційної скарги сплачено 3633,6 грн судового збору.
Враховуючи, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги було задоволено в повному обсязі, то враховуючи принципи співмірності колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3171,45( три тисячі сто сімдесят однієї) гривні 45 коп. та апеляційної скарги у розмірі 3633 (три шістсот тридцять три гривні )гривень 60 коп..
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
установив:
Апеляційну скаргу 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області задовольнити.
Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2025 року – змінити. В частині відмови в задоволені позовних вимог 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу рішення скасувати та позовні вимоги в частині витрат на професійну правничу допомогу, витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги – задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (юридична адреса: 65045, м. Одеса, вул. Строкатої Ніни, 41 ЄДРПОУ 39010880), витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5 735 (п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 52 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (юридична адреса: 65045, м. Одеса, вул. вул. Строкатої Ніни, 41 ЄДРПОУ 39010880), витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (юридична адреса: 65045, м. Одеса, вул. вул. Строкатої Ніни, 41 ЄДРПОУ 39010880), витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 ) на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (юридична адреса: 65045, м. Одеса, вул. Буніна, 41 ЄДРПОУ 39010880), судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6805( шість тисч вісімсот п`ять) грн. 05 коп..
В іншій частині заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя        В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

Ю.П. Лозко