ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. 	Справа № 480/3304/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2026, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі №480/3304/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, викладену у листі ГУ ПФУ у Сумській області за №1800-0202- 8/15165, яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до пенсії за вислугу років у відповідності до вимог ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» військову службу з 17.11.1980 по 14.11.1982 року, зробити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням до пенсії за вислугу років строку військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року;
- зобов`язати відповідача ГУ Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» до пенсії за вислугу років військову службу з 17.11.1980 по 14.11.1982 року, зробити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України “Про прокуратуру” період проходження строкової військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням до його стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України “Про прокуратуру” період проходження строкової військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що при опрацюванні документів, що містяться в пенсійній справі позивача, головним управлінням встановлено, що останній набув 37 років 5 місяців 19 днів страхового стажу, в тому числі 15 років 10 місяців 29 днів на посаді прокурора. Згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від місячної заробітної плати. Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу на посадах прокурорів, пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах. Зокрема, відсоток від заробітку за 25 років роботи на прокурорських посадах становить 60, а за 15 років - 36. Разом з тим, на переконання головного управління зарахування періоду проходження строкової служби, зокрема, з 17.11.1980 по 14.11.1982 до спеціального стажу на посадах прокурорів Законом України «Про прокуратуру» не передбачено, а отже не є таким, що переслідує законну мету, що, на думку відповідача, не було враховано судом першої інстанції при розгляді справи.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності спірного рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та з 02.07.2021 отримує пенсію, призначену на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року по справі № 480/3470/22 відповідно до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», про що також зазначено представником відповідача у клопотанні про долучення доказів (а.с. 26, 29).
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 26.03.2025 року, в якій, зокрема. просив зарахувати до його вислуги років 2 роки військової служби та здійснити перерахунок пенсії з дати призначення пенсії (а.с. 15).
Листом від 11.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, зокрема, повідомило позивача, що період проходження військової служби зарахований до вислуги років.
Вважаючи, що відповідачем не було зараховано до вислуги років, відповідно до вимог ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», період проходження військової служби, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що військова служба зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно Закону України "Про прокуратуру".
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
У ч.1, ч.2 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, в зв`язку з обранням їх на виборні посаді в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається не залежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
В апеляційній скарзі, як і у листі про відмову в перерахунку пенсії позивача від 11.04.2025 №1800-0202-8/15165, відповідач зазначає, зокрема, що позивач не має вислугу років, передбачену ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІI, розмір його пенсії обчислюється відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону №1697-VІI, тобто у розмірі пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах (15 років). Враховуючи норми статті 86 Закону №1697-VІI, підстави для перерахунку відсотку, з урахуванням якого визначається розмір пенсії позивача, відсутні.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Так, відповідно до п. п. 1.1, 1.7, 1,8 Розділу І Порядку №22-1 визначено чіткий порядок звернення за призначенням пенсії та перелік необхідних документів.
Заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1).....подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637(далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи )…; 3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3,4до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам…; 4) відомості про місце проживання особи.
До заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Згідно із пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок) пенсії (переведення на інший вид пенсії), є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, які подаються до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.
Повертаючись до обставин справи, єдиною підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії відповідно до ст. 86 Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, слугувала не відсутність у позивача такого права, а не зарахування військової служби позивача, що вплинуло на розмір його пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що у листі від 11.04.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, зокрема, зазначено, що період проходження військової служби зарахований до вислуги років.
Водночас у клопотанні про долучення доказів, представник відповідача зазначив, що відповідно до пенсійної справи позивача №183750000199 підтверджено 37 років 5 місяців 19 днів страхового стажу, в тому числі 15 років 10 місяців 29 днів на посаді прокурора (а.с. 26).
При цьому з розрахунку стажу встановлено, що до вислуги років позивача, який становить 15 років 10 місяців 29 днів, пенсійним органом було враховано періоди роботи лише на посадах в органах прокуратури (а.с. 29). Проходження позивачем військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 зараховано до загального страхового стажу.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України “Про прокуратуру” період проходження строкової військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням до його стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.86 Закону України “Про прокуратуру” період проходження строкової військової служби з 17.11.1980 по 14.11.1982 року, з урахуванням виплачених сум.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі №480/3304/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк