ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.03.2026 Справа № 914/2201/25 
За позовною заявою: Львівської міської ради, м.Львів
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “АУРУМ-СІТІ”, м.Львів
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС”, м.Львів
до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аурум Сіті”, м.Львів
про стягнення 3354653,8 грн, з яких 2252591,48 грн несплаченого пайового внеску, 905068,57 грн інфляційних втрат та 196993,75 грн 3% річних
Суддя Ділай У.І. 
Секретар Ю.І.Кохановська
За участю представників:
Від позивача: С.Р.Полійчук-представник;
Від відповідача-1: не з`явився;
Від відповідача-2: не з`явився;
Від відповідача-3: О.І.Галушко-представник;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025, справу №914/2201/25 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 21.07.2025 позовну заяву залишено без руху.
23.07.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою від 28.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.09.2025. 
Ухвалою від 11.09.2025 судове засідання відкладено на 25.09.2025.
Ухвалою від 25.09.2025 продовжено строк розгляду підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 23.10.2025.
Ухвалою від 23.10.2025 судове засідання відкладено на 06.11.2025.
Ухвалою від 06.11.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2025. 
Ухвалами від 27.11.2025 та від 16.12.2025 розгляд справи відкладено.
У судовому засіданні від 13.01.2026 оголошено перерву до 29.01.2026.
Ухвалами від 29.01.2026 та від 19.02.2026 розгляд справи відкладено.
Представники позивача в судовому засіданні від 10.03.2026 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.
У судовому засіданні від 10.03.2026 представник відповідача-3 заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні.
Відповідачі-1,2 в судове засідання від 10.03.2026 явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Про розгляд справи відповідачі-1,2 належним чином повідомлені, поштова кореспонденція скерована судом на адреси, які зазначені в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).
Відповідачі-1,2 протягом розгляду справи не скористалися своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.
У зв`язку з тим, що відповідачі-1,2 не використали наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідачів не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України – за наявними у ній матеріалами.
У процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, Львівською міською радою проаналізовано стан дотримання містобудівного законодавства, зокрема щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. 
Попередньо, рішенням виконавчого комітету від 12.06.2020 №495 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ПП “Світанки“ багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих споруд на вул. Д. Січинського, 2 у м. Львові» затверджено містобудівні умови та обмеження об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом.
Так, 09.10.2020 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові надано дозвіл № ЛВ012201009700 ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» на виконання будівельних робіт на «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих споруд на вул. Д.Січинського, 2 у м. Львові».
В Акті про готовність об`єкта до експлуатації № AC01:5951-6946-0361-7354 від 24.03.2022 замовником вказано, що будівельні роботи виконано у строк: початок робіт: жовтень 2020, закінчення робіт: березень 2022.
Згідно із інформацією, зазначеною замовниками будівництва в Сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів загальна площа квартир становить 7076,50 кв.м.
Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснено, вказане - будівництво площею 0,2720 га з кадастровим номером 4610136800:02:005:0379 (02.10 - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури).
Як заначив позивач, замовники об`єкта (ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті») не звертались до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих споруд на вул. Д. Січинського, 2 у м. Львові» та не подавали документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта.
Зважаючи на зазначене, позивач звернув увагу, що всупереч вимогам законодавства замовниками ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих споруд на вул. Д. Січинського, 2 у м. Львові, не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.
Як зазначив позивач, суть порушеного права полягає в завданні збитків Львівській міській територіальній громаді у розмірі несплаченої пайової участі. Разом з цим, позивач звернув увагу на ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у якій визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади. Таким чином, Львівська міська рада є належним позивачем в цій справі.
Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску, виходячи із розміру пайової участі для житлових будинків – 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. При цьому, показник опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введення об`єкта в експлуатацію – 15916 грн/кв.м, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 17.02.2022 №53 (розрахований станом на 01.01.2022).
За розрахунком позивача, величина пайового внеску складає: 15916 грн х 7076,50 кв.м * 0,02 = 2 252 591,48 грн.
Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань передбачених законодавством України. Відтак, Львівська міська рада подала позов до відповідачів про стягнення солідарно 2252591,48грн пайового внеску. При цьому позивач ствердив, що будівництво об`єкта нерухомості здійснено на замовлення усіх трьох відповідачів, а пайову участь ними не сплачено, то такі кошти підлягають стягненню солідарно з відповідачів.
Крім того, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за період з 29.03.2022 по 24.02.2025 позивач нарахував 905068,57 грн інфляційних втрат, 196993,75 грн 3% річних.

Відповідач-3 заперечив проти позову, зазначивши таке.
ТОВ «Аурум сіті» не заперечило, що фактичне будівництво об`єкта було розпочато після отримання дозвільної документації в жовтні 2020 року.
Водночас, ТОВ «Аурум сіті» вважає, що Львівська міська рада не є належним позивачем у справі, оскільки орган місцевого самоврядування не наводить норму чинного законодавства, яка б вказувала на наявність у позивача права, що було порушено відповідачами. 
Відповідач-3 вважає, що Департамент економічного розвитку Львівської міської ради є уповноваженим органом, який наділений повноваженнями вчиняти дії, спрямовані на захист прав та інтересів громади, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом, з метою стягнення коштів пайової участі в порядку п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Також ТОВ «Аурум сіті» звернуло увагу, що позивачем неправильно розрахований розмір безпідставно збережених коштів, зокрема, з урахуванням показника опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введення об`єкта в експлуатацію. Натомість, за міркуваннями ТОВ «Аурум сіті», розрахунок розміру пайової участі має здійснюватися на етапі початку будівництва та на підставі нормативно-правових актів, які існували станом на датку початку будівництва.
За розрахунком ТОВ «Аурум сіті» розмір пайової участі в цій справі становить: 13160.00 грн/кв.м (показник опосередкованої вартості спорудження житла у Львівській області станом на 01 жовтня 2020 року, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 16.12.2020 року №311) * 7076.50кв. м * 0,02 = 1 862 534.80 грн. При цьому, розмір інфляційних втрат не повинен перевищувати 769 234.78 грн, а розмір 3% річних не повинен перевищувати 162 729.41 грн.
Крім того, ТОВ «Аурум сіті» вважає, що відсутні правові підстави для солідарного стягнення безпідставно збережених коштів з відповідачів, оскільки не допускається у таких правовідносинах, які виникли на підставі ст. 1212 ЦК України та неналежним способом захисту. При цьому відповідач-3 зазначив, що в матеріалах справи відсутній договір між позивачем та відповідачами, який би врегульовував обов`язок останніх сплачувати пайовий внесок солідарно і жодною із сторін не заперечено, що такий не укладався. Аналіз норм як Закону №132-IX, так і ЦК України також свідчить, що цими актами не встановлено солідарного обов`язку замовників будівництва сплачувати пайовий внесок на розвиток інфраструктури.
Разом з тим на думку відповідача-3, нарахований розмір інфляційних втрат та 3% річних становить майже половину основної суми заборгованості, що робить їх каральними стягненнями, що не відповідає правовій природі інфляційних втрат та 3% річних. Також відповідач-3 зазначив, що значних фінансових збитків та втрат бізнесу було завдано в період введення карантинних обмежень пов`язаних з пандемією Ковід-19 на початку 2020 року, а саме в період коли відповідачі вели інтенсивні будівельні роботи з будівництва об`єкта будівництва. Також на даний час, внаслідок початку повномасштабної війни росії проти України виникли форс-мажорні обставини, які стали причиною великих фінансових збитків та втрат для бізнесу, значного росту цін на товари та послуги, в т.ч. енергоносії, обмеженнями у виробництві та поставках необхідних будівельних матеріалів, відсутністю кваліфікованих майстрів та робочих для виконання будівельних робіт, відсутністю попиту серед населення на купівлю житла, тощо.
Відповідачі-1,2 відзиву на позов не подали.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Предмет у цій справі є стягнення із забудовників коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у зв`язку зі здійсненням будівництва у період з 09.10.2020 (отримання дозволу на виконання будівельних робіт) та введенням в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта у березні 2022 року.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту регулювалися приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Водночас 01.01.2020 набрали чинності положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими статтю 40 виключено із Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
При цьому, за змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, починаючи з 01.01.2020 відсутній передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників будівництва у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.09.2025 у справі № 910/9916/24, від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19.
Водночас законодавець при внесенні змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") встановив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці в населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац другий пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") в такому порядку та розмірі:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Передбачений розділом ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;
2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Таким чином, у наведених двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", замовник будівництва зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2025 у справі №916/1339/25, від 11.11.2025 у справі №903/314/25, від 23.09.2025 у справі № 910/9916/24, від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення в 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато в попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом десяти робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом десяти робочих днів після початку такого будівництва.
У постановах від 20.02.2025 у справі № 918/618/24, від 17.04.2025 у справі № 911/65/24, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого розділом ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" обов`язку стосовно перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені в постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Учасниками справи не заперечено те, що ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» є замовниками будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих споруд на вул. Д. Січинського, 2 у м. Львові, кадастровий номер земельної ділянки: 4610136800:02:005:0379.
Відповідно до інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва датою початку виконання відповідачем будівельних робіт є 09.10.2020; прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт – 28.03.2022; загальна його площа складає 10145,5 кв.м.
Зважаючи на зазначене, господарський суд доходить висновку про те, що у ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» як у замовників нового будівництва виник обов`язок щодо перерахування до місцевого бюджету Львівської міської територіальної громади коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Початок будівельних робіт припав на 2020 рік, коли на законодавчому рівні ще існував обов`язок сплачувати пайову участь.
Датою початку будівництва є 09.10.2020, у зв`язку з чим ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» як замовників будівництва на підставі пп.3 п.2 розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» були зобов`язані протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта, тобто до 19.10.2020 включно, звернутися до Ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Разом з цим, Рада протягом 15 робочих днів з дня отримання документів від замовників, тобто до 03.11.2020, мала б надати замовникам будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Проте, названа процедура дотримана не була з вини відповідачів. При цьому, ввівши в 2022 році житловий будинок в експлуатацію, ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» до теперішнього часу не сплатило жодних коштів з метою виконання зобов`язань, передбачених Законом України ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні.
Згідно із приписами ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Господарський суд зазначає, що відповідачі-1,2,3, не виконавши існуючий у них обов`язок зі сплати пайового внеску, фактично зберегли у себе за рахунок Ради без достатньої правової підстави грошові кошти у вигляді пайової участі в розвитку інфраструктури громади. Вказані кошти підлягають поверненню за правилами ст.1212 ЦК України.
Відповідно до висновку, наведеного у п.84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Господарський суд зауважує, що потрібно відрізняти зміст зобов`язання, до якого у даному випадку входить обов`язок замовника будівництва, розпочатого в 2020 році, перерахувати грошові кошти на виконання акту цивільного законодавства (пп.1 п.2 розд.ІІ ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»), від строку його виконання (згідно з пп.4 п.2 розд.ІІ ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20, пайовий внесок замовника у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Подібні висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 910/6623/24 та враховані апеляційним господарським судом при ухваленні оскаржуваної постанови.
Згідно з ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у якій визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.12.2021 р. зі справи № 643/21744/19: у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування відповідно до норми ст.10 вищевказаного Закону) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Така позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.
За обставинами цієї справи грошове зобов`язання відповідачів-1,2,3 виникло ще 09.10.2020 у зв`язку з початком будівництва об`єкту на території Ради, натомість виконання зобов`язання (безпосередня сплата пайової участі) мало бути здійснено до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, тобто до 28.03.2022. Остання дата є визначальною в контексті моменту, з якого кошти вважаються безпідставно збереженими, проте ніяк не впливає на розмір самого зобов`язання, яке виникло в 2020 році.
У день, коли було розпочато будівництво, та у період з 10.10.2020 по 28.03.2020 (період, протягом якого Рада мала б надати розрахунок ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» у випадку своєчасного звернення із заявою) був чинним наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 № 311 (втратив чинність на підставі наказу від 20.05.2021 № 119), яким затверджено показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01.10.2020) та яким по Львівській області вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку встановлено на рівні 13160,00 грн.
Натомість міська рада здійснила розрахунок пайового внеску з врахуванням показника опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введення об`єкта в експлуатацію – 15916 грн/кв.м, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 17.02.2022 №53 (розрахований станом на 01.01.2022).
Господарський суд Львівської області зазначає, що застосування позивачем під час розрахунку розміру пайової участі нормативів, які не діяли станом на момент виникнення у відповідачів обов`язку щодо його сплати, суперечить приписам статті 5 Цивільного кодексу України, оскільки станом на момент виникнення між сторонами спірних відносин положеннями підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" було визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20, відповідно до яких пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем.
Таким чином, розрахунок розміру пайової участі ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС», ТОВ «Аурум Сіті» повинен бути здійснений за формулою: 7076,50 кв.м (загальна площа квартир) х 13160,00 грн (вартість 1 кв.м на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску в жовтні 2020 року) х 2 відсотки (пп.1 п.2 розд.ІІ ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону України ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні), що дорівнює 1862534,80 грн. 
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 914/169/25. Також слід зазначити, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Отже, відповідачі повинні перерахувати на користь Ради 1862534,80 грн пайової участі, тому позовну вимогу про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту слід задовольнити частково. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо заперечень відповідача-3 про неналежний спосіб захисту та відсутність правових підстав для солідарного стягнення безпідставно збережених коштів з відповідачів з покликанням на постанову Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №161/10117/21, оскільки для кондикційних зобов`язань (Глава 83 ЦК України) не встановлено випадків виникнення солідарного зобов`язання, господарський суд зазначає таке. 
У справі №161/10117/21 прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Луцької міської ради до двох фізичних осіб про стягнення безпідставно збережених коштів. Позов мотивовано тим, що земельна ділянка належить до комунальної власності і на ній знаходяться два об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать одному з відповідачів, а до того - належали іншому відповідачу; відповідачі протиправно не оформляли правовстановлюючі документи на земельну ділянку; до укладення договору оренди відповідачі безпідставно не сплачували орендні платежі.
Так, у справі №161/10117/21 Верховний Суд, зазначив, що для кондикційних зобов`язань (гл.83 ЦК) не встановлено випадків виникнення солідарного зобов`язання, відтак дійшов висновку, що суди зробили помилковий висновок про солідарне стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. У вказаній справі №161/10117/21 відповідачами були діючий та колишній власники нерухомого майна, яке знаходилося на належній громаді земельній ділянці. 
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
З наведеної відповідачем-3 постанови Верховного Суду питання щодо існування солідарного обов`язку у кондикційних відносинах правовідносини у цій справі є релевантними за змістовим критерієм.
Однак, як вже було зазначено, у справі №161/10117/21 відповідачами були діючий та колишній власники нерухомого майна, яке знаходилося на належній громаді земельній ділянці. 
Разом з тим у вказаній справі суд не застосував доктрину підняття корпоративної завіси для обґрунтування солідарної відповідальності відповідачів, тому відповідні висновки не можуть вважатися релевантними до справи №914/2201/25.
Натомість в цій справі наявний особливий зв`язок між відповідачами, які є пов`язаними особами, що входять до групи компаній, які знаходяться під домінуючим контролем фізичних осіб. У зв`язку з цією обставиною Господарський суд Львівської області доходить висновку про можливість підняття корпоративної завіси щодо таких осіб.
Як встановлено Господарським судом Львівської області відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «Аурум Сіті» є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а директором ОСОБА_4 . Засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «Управлінська компанія Аурум Сервіс» є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а директором ОСОБА_5 . При цьому, засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками ТОВ «АУРУМ-СІТІ» є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а директором ОСОБА_3 (учасник ТОВ «Аурум Сіті»). Суд звертає увагу, що місце реєстрації учасників ТОВ «Аурум Сіті» та ТОВ «АУРУМ-СІТІ» є однаковою. А учасники ТОВ «АУРУМ-СІТІ» зареєстровані за такими ж адресами як і їх однофамільці ТОВ «Аурум Сіті» та ТОВ «АУРУМ-СІТІ».
Доктрина "підняття корпоративної завіси або вуалі" застосовується у випадках пов`язаності (афілійованості) юридичної особи чи групи юридичних осіб із певним суб`єктом, який використовує приватноправовий інструментарій всупереч призначенню.
Підняти корпоративну вуаль – означає вручити відповідальність самостійної юридичної особи її бенефіціарам, що є засобом захисту кредиторів від явних зловживань з боку засновників юридичних осіб, які її контролюють.
Мета зняття корпоративної вуалі полягає у врегулюванні дисбалансу інтересів, що виникає між учасниками правовідносин внаслідок зловживання обмеженою відповідальністю і автономністю корпорації. У правовій доктрині під підняттям корпоративної вуалі розуміється набір сформованих судовою практикою винятків із принципу самостійності та незалежності корпорації, які пояснюють випадки відмови від ознаки обмеженої відповідальності юридичної особи.
Застосування тих чи інших норм залежить від обґрунтування позивачем матеріальних та правових підстав позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Зважаючи на обставини справи та заперечення відповідача-3 про відсутність правових підстав для солідарного стягнення та неналежний спосіб захисту, суд вважає, що під час отримання дозвільних документів для будівництва житлового будинку та введення його в експлуатацію ТОВ «АУРУМ-СІТІ», ТОВ «Управлінська компанія АУРУМ СЕРВІС» і ТОВ «Аурум Сіті» узгоджували свої дії та свідомо вказали замовниками об`єкта три юридичні особи, передбачаючи мету подальшого уникнення тягаря сплати пайового внеску у розвиток населеного пункту в повному розмірі. Тобто в цьому випадку відбулося дроблення відповідальності з подальшим зменшенням позитивної динаміки фінансових потоків в діяльності товариств, в тому числі навіть ймовірно до їх збитковості, що призведе до не виконання обов`язків, визначених законодавством. Отже, суд відзначає, що такий правочин (зазначення кількох замовників будівництва) вчинений на шкоду кредитору, для унеможливлення добросовісного виконання покладеного обов`язку про сплату пайового внеску в повному розмірі.
Доказів укладення договору між замовниками про розподіл участі (визначення часток) в будівництві матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене, Господарський суд Львівської області вважає, що сам факт несплати відповідачами пайового внеску у встановленому розмірі до звернення міської ради в суд свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного застосування та використання права власності.
При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для «доброчесних» відповідачів жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останні мали би сплатити за звичайних умов як добросовісний замовник із належно оформленими дозвільними документами у сфері будівництва.
Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України).
Отже, господарський суд констатує, що в цьому випадку позивач своєчасно не отримав грошових коштів для розвитку населеного пункту внаслідок взаємопов`язаних сукупних дій відповідачів з єдністю наміру – уникнення обов`язку сплати пайового внеску в повному розмірі, а тому спільними діями яких місцевий бюджет не отримав коштів щодо пайової участі внаслідок чого порушуються інтереси територіальної громади та держави в цілому. Відтак відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем, відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, та фактично без достатньої правової підстави зберігають у себе кошти, які на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, зобов`язані повернути позивачу.
Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 03.02.2025 у справі № 910/8714/18 погодився з обґрунтуванням існування солідарного обов`язку у кондикційних відносинах.
Зважаючи на обставини цієї справи, господарський суд доходить висновку про солідарне стягнення з відповідачів 1862534,80 грн коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Львова, враховуючи, що станом на момент виникнення такого обов`язку відповідачі-1,2,3 мали функції замовника будівництва спірного об`єкта.
Щодо вимоги про стягнення з відповідачів за період з 29.03.2022 по 24.02.2025 позивач нарахував 905068,57 грн інфляційних втрат, 196993,75 грн 3% річних слід зазначити таке.
Відповідно до висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які викладено у постанові від 04.05.2022 у справі № 925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Покликання відповідача-3 на те, що розмір інфляційних втрат та 3% річних становить майже половину основної суми заборгованості, що робить їх каральними стягненнями суд відхиляє, зважаючи на таке.
Інфляційні втрати (індексація) спрямовані на відшкодування кредиторові знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Механізм індексації забезпечує збереження купівельної спроможності грошової суми, що належить кредиторові, на рівні, який був у момент порушення грошового зобов`язання. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. 
Три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. 
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.
Щодо міркування відповідача про те, що розмір інфляційних втрат та 3% річних становить майже половину основної суми заборгованості Господарський суд Львівської області відзначає, що сторонами в цій справі є суб`єкти господарської діяльності. У разі здійснення господарської діяльності особа має усвідомлювати, що така діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.
ТОВ «Аурум Сіті» було відомо про обв`язок сплати пайового внеску щонайменше з 2020 року. Однак, сплативши його своєчасно або значно раніше - до подання позову в цій справі, товариство могло уникнути обов`язку сплати інфляційних втрат та 3% річних, натомість такої можливості добровільно не використало, відтак за прострочення виконання грошового зобов`язання, ТОВ «Аурум Сіті», в тому числі, зобов`язане сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог за період з 29.03.2022 по 24.02.2025, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних (виходячи із суми боргу в розмірі 1862534,80грн), судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 769234,78 грн інфляційних втрат та 162729,41 грн 3% річних (з урахуванням часткового задоволення стягнення безпідставно збережених коштів). В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.
Судовий збір покладається на відповідачів порівну пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити частково.
2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум-СІТІ» (79028, м.Львів, вул. Пимоненка, 7, ідентифікаційний код 40522207), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Сервіс» (79028, м.Львів, вул.Д.Січинського,2, ідентифікаційний код 39332166), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Сіті» (79028, м.Львів, вул.Січинського,2, ідентифікаційний код 43755752) на користь Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1, ідентифікаційний код 04055896) 1862534,80грн безпідставно збережених коштів, 769234,78грн інфляційних втрат, 162729,41грн 3% річних
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум-СІТІ» (79028, м.Львів, вул. Пимоненка, 7, ідентифікаційний код 40522207) на користь Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1, ідентифікаційний код 04055896) 11177,99 грн судового збору.
4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Сервіс» (79028, м.Львів, вул.Д.Січинського,2, ідентифікаційний код 39332166) на користь Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1, ідентифікаційний код 04055896) 11177,99 грн судового збору.
5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Сіті» (79028, м.Львів, вул.Січинського,2, ідентифікаційний код 43755752) на користь Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1, ідентифікаційний код 04055896) 11178,00 грн судового збору.
6.У задоволенні решти вимог відмовити.
7.Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 31.03.2026 (у зв`язку із перебуванням судді У.І.Ділай у відпустці з 16.03.2026 по 30.03.2026).

Суддя   Уляна ДІЛАЙ