ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/4475/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 ( суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/4475/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить: 
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3080-0436 від 21 січня 2025 року Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату заборгованості у розмірі 53 777,54 грн. 
зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видалити з інтегрованої карти платника податків ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 53 777,54 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивач перебуває платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та значиться в реєстрі страхувальників з липня 2011 року; згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафних санкцій; станом на 26.12.2023 згідно з інтегрованою карткою платника по єдиному внеску за позивачем рахується заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань (аб. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Дніпропетровській області просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Апеляційним переглядом справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 160/10266/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа - Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) – задоволено. Визнано протиправними та скасувано вимоги про сплату боргу (недоїмки): № Ф-3274-23-У від 05.11.2019 року на суму 41417,12 грн., № Ф-3274-23-У від 10.02.2020 року на суму 2754,18 грн., № Ф-3274-23-У від 05.02.2021 року на суму недоїмки 9595,30 грн., що складені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_3 .
Цим рішенням було встановлено, що ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) була зареєстрована у якості фізичної особи-підприємця 14.07.2011р., про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 22270000000046786.
Підприємницьку діяльність було припинено, про що було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 .
Слід зазначити, що у зв`язку із укладенням шлюбу ОСОБА_4 змінила своє прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке долучено до позовної заяви.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що з 01.04.2012 по 28.02.2021 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування (3 група). Станом на 01.07.2023 року за даними ІТС “Податковий блок” в ІКП ФОП ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2013 по 4 квартал 2020 рахується борг у сумі 53595,62 грн.
Вищезазначені податкові повідомлення були складені саме за період з 4 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року разом з штрафними санкціями та пенею на загальну суму 53 766,60 грн.
Судом також було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала у трудових відносинах: з лютого до серпня 2017р. з ОСББ “Домнобудівників 2-1” (код ЄДРПОУ 39100570), з 31.08.2020р. по 29.03.2021р. з ТОВ “Персонал Сорс” (код ЄДРПОУ 42568395), з 11.06.2021р. по 08.04.2022р. з ТОВ “Вигідна покупка” (код ЄДРПОУ 41130363).
Таким чином, у справі №160/10266/24 вирішувалось питання правомірності нарахування ОСОБА_1 боргу зі сплати ЄСВ за період з 4 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року.
Згідно з даними КП “ДСС”, вказане вище рішення є таким, що набрало законної сили.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У цій справі, як указує відповідач у відзиві на позовну заяву та листі від 03.02.2025 року № 7042/6/04-36-13-10-16, наданому у відповідь на адвокатський запит, адвоката позивача, відповідач нарахував позивачу борг по ЄСВ за період: за період з 01 жовтня 2013 року по 19 січня 2021 року на загальну суму 55464,76, а саме: за 3 квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн.; за 4 квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.; за 1 квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.; за 2 квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.; за 3 квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.; за 4 квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.; за 1 квартал 2015 року у сумі 1267,95 грн.; за 2 квартал 2015 року у сумі 1267,95 грн.; за 3 квартал 2015 року у сумі 1323,47 грн.; за 4 квартал 2015 року у сумі 1434,51 грн.; за 1 квартал 2016 року у сумі 909,48 грн.; за 2 квартал 2016 року у сумі 941,16 грн.; за 3 квартал 2016 року у сумі 957,00 грн.; за 4 квартал 2016 року у сумі 990,00 грн.; за 1 квартал 2017 року у сумі 2112,00 грн.; за 2 квартал 2017 року у сумі 2112,00 грн.; за 3 квартал 2017 року у сумі 2112,00 грн.; за 4 квартал 2017 року у сумі 2112,00 грн.; за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн.; за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн.; за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн.; за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн.; за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.; за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.; за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.; за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн.; за 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн.; за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн.; за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн.; за 4 квартал 2020 року у сумі 3300,00 грн.
У листі відповідача від 03.02.2025 року № 7042/6/04-36-13-10-16, наданому у відповідь на адвокатський запит адвоката позивача, вказано, що Головним управління ДПС в автоматизованому режимі ІКС “Податковий блок” по ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 21.01.2025 року № Ф-3080-0436 на суму 53 777,54 грн.
Позивач уважає зазначену вимогу протиправною, тому й звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Платників єдиного внеску перелічено у статті 4 Закону № 2464-VI.
Так, згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Водночас відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законом встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у тому числі фізичні особи - підприємці).
У силу вимог Закону № 2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.
Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Такі висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18.
Повертаючись до обставин справи слід зазначити, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 160/10266/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа - Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) – задоволено. Визнано протиправними та скасувано вимоги про сплату боргу (недоїмки): № Ф-3274-23-У від 05.11.2019 року на суму 41417,12 грн., № Ф-3274-23-У від 10.02.2020 року на суму 2754,18 грн., № Ф-3274-23-У від 05.02.2021 року на суму недоїмки 9595,30 грн., що складені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_3 .
Періодами, за якими були винесені скасовані у справі № 160/10266/22 вимоги про сплату боргу (недоїмки) є: з 4 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року на суму 53766,60 грн.
Таким чином, за вказані періоди нарахована сума боргу (недоїмки) є скасованою в судовому порядку рішенням у справі №160/10266/22, яке набрало законної сили, тому повторне нарахування боргу (недоїмки) за ці періоди є протиправним.
Враховуючи встановлену в судовому порядку (справа №160/10266/22) неправомірність нарахування відповідачем боргу зі сплати ЄСВ за період з 4 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року, суд зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2025 року № Ф-3080-0436 підлягає скасуванню.
Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на спростування зазначених фактів. 
Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не враховано встановлені обставини. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 в адміністративній справі №160/4475/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 лютого 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко