Справа№464/1229/26 
пр.№ 3/464/688/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026        м.Львів
Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши справу про адміністративні правопорушення, яка надійшла від УПП у Львівській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.02.2026 серії ВАВ №220959, ОСОБА_1  21.02.2025 о 10:30, по вул. М.Гориня, 17, вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків та охорони громадського порядку, а саме, відмовився вийти з свого авто та проїхати до ТЦК та СП, у зв`язку з вчиненням правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ст.185 КУпАП.
Особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснені вимоги ст.268 КУпАП й зміст ст.63 Конституції України при складанні протоколу.
ОСОБА_1 на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення не з`явився, направив на адресу суду через систему «Електронний суд» пояснення. Заперечує викладене у протоколі, складеного відносно нього. Ствердив, що вимога поліцейського про вихід з автомобіля та слідування до ТЦК була протиправною. На момент складання протоколу в нього на руках була повістка СЛ-2026/48 з пропонованою датою прибуття у ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.03.2026 о 10.00 год., а тому вимога поліцейського є незаконною. Він не мав умислу на вчинення правопорушення, опору не чинив. Протоколу про його затримання поліцейським не складено, тому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши письмові пояснення ОСОБА_1 , що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступного.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст.252 КУпАП.
Разом з тим, за змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.185 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Пленум Верховного Суду України у п.7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» № 8 від 26.06.1992, роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.
З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо. Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.
При оформленні адміністративних матеріалів працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1  долучено: протокол про адміністративне правопорушення від 21.02.2026 серії ВАВ №220959; відеозапис з нагрудних камер спостереження, рапорт.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Разом із тим, відповідно до абзацу 39 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Проте, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звертався в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також із матеріалів справи не вбачається відомостей, що останнього було затримано в порядку, визначеному законом, а також відсутні будь-які відомості про застосування до нього заходів адміністративного затримання.
Натомість, як встановлено із протоколу від 21.02.2026 серії ВАВ №220959, ОСОБА_1  21.02.2025 о 10:30, по АДРЕСА_2 , вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків та охорони громадського порядку, а саме, відмовився вийти з свого авто та проїхати до ТЦК та СП, у зв`язку з вчиненням правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ст.185 КУпАП.
Відтак, із вказаного протоколу не встановлено, в чому саме полягала злісна непокора ОСОБА_1  розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Крім цього, з долученої ОСОБА_1 копії повістки СЛ-2026/48, виданої останньому ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 повинен прибути 09.03.2026 о 10.00 году ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних.
Також, матеріали про адміністративне правопорушення містять лише протокол про адміністративне правопорушення, який констатує лише факт складення протоколу, рапорт працівника поліції, який не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. З оглянутого відеозапису суд не вбачає вчинення ОСОБА_1 дій на вчинення правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.
Матеріалами справи не встановлено правових підстав вважати, що ОСОБА_1  був зобов`язаний виконати вимогу поліцейських щодо проїзду до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за відсутності протоколу затримання. Невиконання особою вимоги, яка не пов`язана з реалізацією повноважень адміністративного затримання, не може розцінюватися як злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського у розумінні ст. 185 КУпАП.
Отже, факт законної вимоги працівника поліції не знайшов свого підтвердження, а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву свідчили про наявність у діянні ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки не надано жодних доказів його вини.
У справі «Малофєєва проти росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно зі ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що вина ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.185 КУпАП, не доведена сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, в зв`язку з чим провадження у справі відносно ОСОБА_1  за ст.185 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 245, 247, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
постановив:
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя         Олена ГОРБАНЬ