ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19126/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року (суддя О.В. Врона) у справі № 160/19126/25 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.02.2025 року №046850001708; рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.04.2025 року №046850001708; рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.05.2025 року №046850001708;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком позивачки періоди її роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1978 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 11.02.2025 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці безпідставно і протиправно відмовлялось у призначенні пенсії, через не зарахування до стажу періодів роботи в російській федерації.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.02.2025 року №046850001708;
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.04.2025 року №046850001708;
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду 
України у Київській області від 26.05.2025 року №046850001708;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком позивачки періоди її роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1978;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у цій справі.
В решті позовних вимог - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Суд врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак, суд вказав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є протиправним і підлягає скасуванню.
Також, суд врахував, що одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація.
Суд зауважив, що на час роботи позивача в російській федерації Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.
Окрім цього, згідно приписів п. 2 ст. 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак, суд вказав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області і Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача на території російської федерації. Таким чином, спірні рішення вказаних Головних управлінь підлягають скасуванню.
Суд врахував, що останній раз рішення за заявою позивача про призначення пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, відтак суд вказав, що саме на нього слід покласти обов`язок по зарахуванню періодів роботи позивача та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 19.05.2025.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що страховий стаж позивачки становить 14 років 10 місяців 23 дні, а отже спірне рішення скаржника про відмову у призначенні пенсії позивачці є правомірним через відсутність у позивачки необхідного страхового стажу, який визначено ст. 26 Закону №1058. Вважає, що позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно архівної довідки №3136 на території російської федерації, оскільки відсутнє проставлення апостиля. Наполягає, що позивачці правомірно не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 13.11.2002, адже відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 31.03.1991 року.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка звернулася 11.02.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою і документами про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV.
За принципом екстериторіальності заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який рішенням №046850001708 від 18.02.2025 відмовив у призначенні пенсії позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону.
Управлінням Пенсійного фонду було зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2025 році особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років, за наявності страхового стажу від 15 років.
Згідно наданими документами заявником, страховий стаж становить 14 років 3 місяці 6 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 10.07.1978, оскільки титульний аркуш трудової книжки не засвідчено печаткою, чим порушено п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держпраці СРСР від 20.06.1974 №162.
Розрахунок стажу проведено згідно уточнюючих довідок про стаж та індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5).
До страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки про заробітну плату №6156 від 29.01.2025, оскільки відсутні документи передбачені п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стражу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1998 №637 (із внесеними змінами), а саме особові рахунки (підтвердження первинними документами).
За заявою позивачки від 25.03.2025 про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.04.2025 № 046850001708.
Головним управлінням Пенсійного фонду зазначено, що страховий стаж особи становить 14 років 03 місяці 06 днів.
За доданими документами до страхового стажу не враховано період за час роботи на території російської федерації з 30.08.1979 по 05.05.1981 згідно архівної довідки від 10.08.2018 №3136, яка надана без апостиля. В умовах воєнного стану постановою КМУ від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами інозжемних держав» визначено порядок прийняття іноземних офіційних документів.
В подальшому позивач із заявою і документами про призначення пенсії звернулася 19.05.2025.
Заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийнято рішення 26.05.2025 №046850001708 про відмову у призначенні пенсії.
Відмовляючи заявнику у призначенні пенсії Головне управління виходило з наступного.
Страховий стаж особи становить 14 років 10 місяців 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно архівної довідки №3136 від 10.08.2019 на території російської федерації, оскільки відсутнє проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Не погодившись з вищезазначеними рішеннями, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1978 позивачка працювала на території російської федерації.
В свою чергу, скаржник вважає, що позивачці правомірно не зараховано період роботи на території російської федерації, адже відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 31.03.1991 року.
13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж нею набутий до ухвалення відповідних рішень.
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржник протиправно спірним рішенням відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивачки на території російської федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1978.
Отже, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що наявні підстави визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.05.2025 року №046850001708, адже пенсійний орган не здійснив належного розрахунку страхового стажу позивачки.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року у справі № 160/19126/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 16.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров