Справа № 302/13/26 
Провадження № 2/302/130/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної за позовом за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідним свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 .
Указувала, що ОСОБА_2 був постійним мешканцем АДРЕСА_1 та разом із ним на день його смерті постійно проживала та була зареєстрована вона. Ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 27.11.2024 за № 480.
 
Зазначала, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: 1) житловий будинок АДРЕСА_2 , який згідно з випискою погосподарської книги, виданої старостою Голятинського старостинського округу обліковувався як за власником ОСОБА_2 , будинок побудований орієнтовно в 1991 році та за яким закріплений особовий рахунок НОМЕР_2 ; 2) земельні ділянки загальною площею 0,56 га, які були передані ОСОБА_2 у приватну власність на підставі рішення Голятинської сільської ради шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4.
 
За життя ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповітного розпорядження не залишав, що підтверджується змістом постанови нотаріуса про відмову в учиненні нотаріальної дії.
Звертала увагу і на те, що вона спадщину за майном померлого чоловіка прийняла як спадкоємець за законом першої черги шляхом постійного спільного проживання разом з померлим на день його смерті. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого ОСОБА_2 до нотаріуса не надходили. 
28 листопада 2025 року нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого чоловіка ОСОБА_2 на вказаний вище житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, незважаючи на безспірність спадкового майна, нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М. було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ОСОБА_2 щодо земельних ділянок загальною площею 0,56 га, які складаються з п`яти автономних ділянок, оскільки є відсутні правоустановчі документи на них та відсутня інформація у Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на це нерухоме майно.
Наведені вище обставини, а також те, що даний спір неможливо вирішити у позасудовому порядку, і стали підставою для її звернення до суду з цим позовом із метою захисту своїх спадкових прав.
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на: 1) земельну ділянку кадастровий номер 2122481200:05:001:0029, площею 0,18 га, вид цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2) земельну ділянку в урочищі «Берег», кадастровий номер 2122481200:05:001:0031, площею 0,00239 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 3) земельну ділянку в урочищі «Берег», кадастровий номер 2122481200:05:001:0132, площею 0,1561 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 4) земельну ділянку в урочищі «Грибів город», кадастровий номер 2122481200:05:001:0033, площею 0,0780 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 5) земельну ділянку в урочищі «Грибів город», кадастровий номер 2122481200:05:001:0030, площею 0,1220 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. 

 
Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 6 січня 2026 року відкрито провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.46,47).
Своїм правом подати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області не скористалася.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 5 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.58,59).
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представниця- адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення були належним чином повідомлені. Водночас представниця позивачки ОСОБА_1 – адвокатка Гренджа В.Ю. подала до суду 30.01.2026 заяву, в якій просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.55).
Представниця відповідача Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Бонкало В. В. у судове засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце його проведення була належним чином повідомлена, проте подала до суду 22.01.2026 заяву, в якій зазначила, що Міжгірська селищна рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , додаткових доказів чи клопотань не має, а також просила суд розглянути дану справу за відсутності представника цієї селищної ради за наявними у справі матеріалами у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України (а.с.51, 52).
За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданим Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 01.12.2023 за актовим записом № 01 (а.с.9).
Як видно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 81089298, виданого 07.05.2025 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо реєстрації спадкової справи після смерті ОСОБА_2 від 07.05.2025 за номером у спадковому реєстрі 74040638 (а.с.10).
Із довідки Голятинського старостинського округу Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 27.11.2024 за № 480 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був постійним мешканцем АДРЕСА_1 і на момент його смерті разом із ним була зареєстрована і проживала його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).
Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.09.1984, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, після якого дружина змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.12).
Як видно з рішення Голятинської сільської ради шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4, то ОСОБА_2 , у тому числі на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992, було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,56 га, а саме для будівництва та обслуговування будинку площею 0,18 га, для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Грибів город» площею 0,20 га та в урочищі «Берег» площею 0,18 га (а.с.13).
Із довідки про коло спадкоємців, виданої приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М. за вих. № 256/01-16 від 20.10.2025 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємицею, яка прийняла спадщину за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , 1961 р. н. (а.с.14).
Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю. М. за вих. № 293/02-31 від 28.11.2025 у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 на земельні ділянки загальною площею 0,56 га відмовлено у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на це спадкове майно та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо нерухомого майна. Водночас, як установлено нотаріусом, спадщину ОСОБА_1 прийняла шляхом постійного спільного проживання із померлим як спадкоємець першої черги за законом, ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався (а.с.15).
Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-5101359312025 від 20.06.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2122481200:05:001:0029, місце розташування с. Голятин Хустський район Закарпатської області, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1800 га, передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Голятинської сільської ради народних депутатів шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122481200:05:001:0029 становить 299 336,77 гривень (а.с.16-20,35).
Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-6301290042025 від 26.06.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2122481200:05:001:0031, місце розташування с. Голятин Хустський район Закарпатської області, урочище «Берег», цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0239 га, передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Голятинської сільської ради народних депутатів шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122481200:05:001:0031 становить 321 гривня (а.с.21-24,37).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-4601542202025 від 27.06.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2122481200:05:001:0032, місце розташування с. Голятин Хустський район Закарпатської області, урочище «Берег», цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1561 га, передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Голятинської сільської ради народних депутатів шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122481200:05:001:0032 становить 2 141,39 гривень (а.с.25-27,38).
Як видно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-7400848262025 від 09.07.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2122481200:05:001:0033, місце розташування с. Голятин Хустський район Закарпатської області, урочище «Грибів город», цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0780 га, передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Голятинської сільської ради народних депутатів шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122481200:05:001:0033 становить 1 047,62 гривень (а.с.28-30,39).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НВ-1201501262025 від 27.06.2025) земельна ділянка з кадастровим номером 2122481200:05:001:0030, місце розташування с. Голятин, Хустський район Закарпатської області, урочище «Грибів город», цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1220 га, передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Голятинської сільської ради народних депутатів шостої сесії двадцять другого скликання від 30.08.1995 за № 4. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122483200:01:006:0098 становить 1 638,58 гривень (а.с.31-34,36).
Із виписки з погосподарської книги, виданої Голятинським старостинським округом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 27.11.2024 видно, що станом на 1 січня 2020 року, згідно погосподарської книги 2016 - 2020 років № 6 аркуш 28, особовий рахунок НОМЕР_2 , будинок у АДРЕСА_1 закріплений за ОСОБА_2 . Відповідно до перенумерації будинків, проведеного у 2000 році у селі Голятин, колишній номер НОМЕР_4 був змінений на 377. Громадянин ОСОБА_2 дійсно був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,18 га в АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок побудований орієнтовно 1991 році, свідоцтво про право власності на даний житловий будинок на ім`я ОСОБА_2 сільською радою не видавалось (а.с.40).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2025 ОСОБА_1 є спадкоємицею майна ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.41).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Частиною першою ст. 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.
Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).
Отже, з огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що позивачка довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись статтями 76-81, 89, 142, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно: 1) земельну ділянку кадастровий номер 2122481200:05:001:0029, площею 0,18 га, вид цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2) земельну ділянку в урочищі «Берег», кадастровий номер 2122481200:05:001:0031, площею 0,00239 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 3) земельну ділянку в урочищі «Берег», кадастровий номер 2122481200:05:001:0132, площею 0,1561 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 4) земельну ділянку в урочищі «Грибів город», кадастровий номер 2122481200:05:001:0033, площею 0,0780 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства; 5) земельну ділянку в урочищі «Грибів город», кадастровий номер 2122481200:05:001:0030, площею 0,1220 га, вид цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. 
 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 273 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено та підписано 26.02.2026.
Учасники справи:
Позивачка ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, місце знаходження: вул. Шевченка, 97, селище Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, ідентифікаційний код в ЄРДПОУ 04350910.

Суддя В. Ю. Готра