УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5404/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/5404/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. 
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 176873225 від 03.08.2021 у розмірі 21 596,81 грн та понесені судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №176873225 шляхом підписання його відповідачем електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV59E3D, а позивач перерахував на банківську карту відповідача грошові кошти в сумі 17 000,00 грн. 
У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі укладеного між сторонами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод, 27.05.2024 право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024, та в подальшому 08.07.2025 право вимоги перейшло до позивача, на підставі укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу №08/07/25-Е.
Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 176873225 від 03.08.2021 у розмірі 21 596,81 грн, з яких: 16 801,71 грн - заборгованість по кредиту та 4 795,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом, а також те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, останнім заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс»» заборгованість за договором кредитної лінії № 176873225 від 03.08.2021 у розмірі 21 596,81 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем не надано було суду первинних бухгалтерських документів та інших документів, які підтверджують перерахування на будь- який рахунок або картку, яка належить апелянту, грошових коштів 03.08.2021 року, оформлення кредитів відповідачем, а саме: платіжних доручень, меморіальних ордерів. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може слугувати достатнім доказом наявності заборгованості, оскільки він складений самім позивачем, не є первинним бухгалтерським документом та не може відповідати критерію достовірності доказів. Також звертає увагу, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ані факт відступлення первісним кредитором права грошової вимоги за кредитним договором №176873225 від 03.08.2021, ані факт існування простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві, ані правильність розрахунку цієї заборгованості.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому зазначає, що позивач надав беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та прийняв зобов`язання на себе. Розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. Також звертає увагу, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги. Крім того, договори факторингу у встановленому законом порядку не визнавалися недійсними та не є предметом у даній справі. 
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.04.2026 року, є дата складення повного судового рішення 20.04.2026 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №176873225, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн, строком на 30 днів, базова процентна ставка 620,50% річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, Дисконтна процентна ставка 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п.1.7 договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 02.09.2021.
Відповідно до п. 1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором MNV59E3D, відправленим 03.08.2021 на номер мобільного телефону, який вказаний позичальником у заявці на отримання грошових коштів. При цьому, без отримання повідомлення із відповідним ідентифікатором і без здійснення входу на сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» такий договір не був би укладений.
Згідно платіжного доручення від 03.08.2021 ОСОБА_1 було перераховано на рахунок № 5167-80хх-хххх-1417 кошти в сумі 17 000,00 грн.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 176873225 від 03.08.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022. 
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 176873225 від 03.08.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2023 року. 
08 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс»було укладено договір факторингу №08/07/25-Е. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 596,81 грн.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором №176873225 від 03.08.2021вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 21 596,81 грн, з яких: 16 801,71 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 795,10 грн - заборгованість за відсотками.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша ст. 519 ЦК України).
Із системного аналізу можливо дійти висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі №752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу процентів, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між Фактором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Клієнтом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в п.4.1. якого визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
В укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»: додатковій угоді № 19 від 28.11.2019 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, визначено, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року; додатковій угоді № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладено текст договору факторингу № 28/1118-01 у новій редакції та визначено, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року; додатковій угоді № 27 від 21.12.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно; додатковій угоді № 31 від 21.12.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2023 року включно; додатковій угоді № 32 від 21.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2024 року включно.
Згідно реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, підписали реєстр прав вимоги в якому під № 15180 вказано ОСОБА_1 , кредитний договір № 176873225 від 03.08.2021.
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Тобто, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п.1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, сторони договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 неодноразово укладали додаткові угоди про продовження дії вказаного договору факторингу до 31.12.2024 року.
Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс».
У подальшому, 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 596,81 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу в сумі 16 801,71 грн, заборгованість по відсоткам 4 795,10 грн. 
У подальшому, 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 176873225 від 03.08.2021у загальному розмірі 21 596,81 грн.
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 08.07.2025 до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 596,81 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу в сумі 16 801,71 грн, заборгованість по відсоткам 4 795,10 грн. 
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року в справі №727/2790/25 відображений правовий висновок згідно з яким, «за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що:
допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом».
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором кредиту № 176873225 від 03.08.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс».
Крім того, матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу від 28 листопада 2018 року за №28/1118-01 недійсним. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.
Отже, колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством, за договором факторингу від 28 листопада 2018 за №28/1118-01.
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку про укладеність кредитного договору №176873225 від 03.08.2021між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У даній справі встановлено, що 03 серпня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №176873225, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн, строком на 30 днів, базова процентна ставка 620,50% річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, Дисконтна процентна ставка 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 процентів річних, що становить 0,85% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п.1.7 договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 02.09.2021.
Відповідно до п. 1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» надало суду копію зазначеного вище кредитного договору №176873225 від 03.08.2021, підписаного ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV59E3D (а.с.67зворот-70).
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 17 000,00 грн, у матеріалах справи наявне платіжне доручення від 03.08.2021, з якого вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок № НОМЕР_1 хх-хххх-1417 відповідача грошові кошти: в розмірі 17 000,00 грн. У графі «призначення» вказано про переказ коштів згідно договору № 176873225 від 03.08.2021 (а.с.46).
Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на час подання позову заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 21 596,81 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу в сумі 16 801,71 грн, заборгованість по відсоткам 4 795,10 грн. 
Оскільки, в матеріалах справи міститься кредитний договір, який підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відсутні докази повернення отриманого кредиту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 21 596,81 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи, обсяг та час, необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу, робіт, обсяг фактично виконаної роботи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, однак вважав розмір витрат у сумі 7 000,00 грн непропорційним та завищеним, тому стягнув з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн на користь позивача, оскільки такий розмір суд правильно вважав співмірним зі складністю цієї справи та таким, що відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, пропорційні до предмета спору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року– без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий      Судді