ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/4246/25 пров. № А/857/55169/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
за участі секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Карпатського біосферного заповідника на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Гебешем С.А., час ухвалення рішення 14 год 06 хв у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 17 листопада 2025 року) у справі за адміністративним позовом Карпатського біосферного заповідника до Державної податкової служби України про скасування індивідуальної податкової консультації та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

Карпатський біосферний заповідник звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію (далі - ІПК) №2606/ІПК/99-00-04-01-04 від 12.05.2025.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Карпатський біосферний заповідник подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Карпатський біосферний заповідник не провадив господарську діяльність, що кодифікується за кодами КВЕД “02.20 Лісозаготівлі” та “16.10 Лісопильне та стругальне виробництво” ДК 009:2010. При цьому, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, безпідставно, за відсутності належних та допустимих доказів, прийняв позицію відповідача, що виконання позивачем природоохоронних заходів, у тому числі різних типів рубок передбачає провадження господарської діяльності з лісопильного та стругального виробництва, що після 23.10.2024 не узгоджується з реєстраційними даними Заповідника в частині видів господарської діяльності. Здійснення Карпатським біосферним заповідником природоохоронних заходів шляхом проведення рубок лісу проводиться в межах діяльності, що кодифікується за кодами КВЕД 91.04 “Функціювання ботанічних садів, зоопарків і природних заповідників” та не може свідчити про порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №1913 від 28.12.2000 “Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами природно-заповідного фонду” (далі - Постанова №1913). При цьому, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі прийшов до помилкового висновку, що виконання Карпатським біосферним заповідником природоохоронних заходів, у тому числі різних типів рубок та надання послуги з оброблення деревини, визначеної у п.12 Переліку, передбачає провадження господарської діяльності з лісопильного та стругального виробництва, що після 23.10.2024 не узгоджується з реєстраційними даними Заповідника в частині видів господарської діяльності. Також суд помилково прийшов до висновку, що обмеження передбачені Постановою №1913 стосуються всієї території біосферного заповідника. В оспорюваній ІПК відповідачем сформовані висновки, з питань що виходять за межі повноважень ДПС.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача Лягера А.О. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
09.03.2026 представницею позивача Ємчук Л.В. до Восьмого апеляційного адміністративного суду було подано заяву про розгляд справи без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю відповідача Лягеру А.О. (поза межами приміщення суду), яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31.03.2025 Карпатський біосферний заповідник в порядку п.52.1 ст.52 ПК України, звернувся до ДПС України із запитом про надання податкової консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства, зокрема надати роз`яснення з наступних питань :
1) чи має право Карпатський біосферний заповідник внести зміни до раніше поданих декларацій з плати за землю з урахуванням строків давності визначених статтею 102 Кодексу, а саме подати уточнюючий розрахунок із застосуванням податкової пільги за період липень – грудень 2024 року з огляду на те, що 10.06.2024 Карпатський біосферний заповідник набув у відповідності до встановлених п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу ознак закладу науки, який повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету, а саме коли у відповідності до п.п.133.4.5 п.133.4 ст.133 ПК України контролюючим органом було прийнято рішення про зміну ознаки неприбутковості Карпатського біосферного заповідника на код “0031 – бюджетні установи”?;
2) у разі, якщо Карпатський біосферний заповідник не має права на податкову пільгу з підстав зазначених в п.1 даного Запиту, то чи має право Карпатський біосферний заповідник внести зміни до раніше поданих декларацій з плати за землю з урахуванням строків давності визначених статтею 102 Кодексу, а саме подати уточнюючий розрахунок із застосуванням податкової пільги за листопад – грудень 2024 року, з огляду на те, що 23.10.2024 Карпатський біосферний заповідник набув відповідно до встановлених п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу ознак закладу науки, який повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету, а саме коли відповідно до ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” державним реєстратором була проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, в частині зміни переліку видів економічної діяльності установи?;
3) у разі якщо всі вищеперераховані підстави (вказані в п.1, чи п.2 даного Запиту), чи строки давності не дають права Карпатському біосферному заповіднику на застосування податкової пільги (звільнення від сплати земельного податку), або якщо Заповідник має право/обов`язок застосувати інший період на застосування податкової пільги (звільнення від сплати земельного податку), то просимо вказати який правильний період, починаючи з якого Заповідник має право застосувати податкову пільгу (звільнення від сплати земельного податку)?; 
4) чи підлягають сплаті (чи анульовуються) заборговані (не сплачені) суми земельного податку, а також штрафних санкцій та пені, нарахованих податковим органом, за попередній податковий період (вказаний в п.1, чи п.2, чи п.3 даного Запиту), в разі подання Заповідником уточнюючих декларацій (розрахунків)?; 
5) чи підлягають поверненню Заповіднику зайво нараховані суми земельного податку, а також штрафних санкцій та пені, нарахованих податковим органом за попередній податковий період (вказаний в п.1, чи п. 2, чи п.3 даного Запиту), та сплачених Заповідником на час подання уточнюючих декларацій (розрахунків)?.
У відповідь на вказаний запит, ДПС України надала Заповіднику індивідуальну податкову консультацію №2606/ІПК/99-00-04-01-04 від 12.05.2025, в якій зазначила, що :
“Питання 1-3.
Підпунктом 282.1.4 пункту 282.1 статті 282 Кодексу передбачено, що від земельного податку звільняються, зокрема, заклади науки (крім національних та державних дендрологічних парків) (за умови використання за цільовим призначенням), які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.
Заповідник як заклад науки відповідатиме вимогам, визначеними п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу, за умови повного утримання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Заповідник є бюджетною, неприбутковою, науковою природоохоронною установою, який внесений до Реєстру неприбуткових установ та організацій з ознакою “0031 – бюджетні установи” з 10.06.2024. Згідно з реєстраційними даними до 23.10.2024 Заповідник крім основного виду господарської діяльності за кодом КВЕД “72.19 - Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук” ДК 009:2010, також провадив господарську діяльність, що кодифікується за кодами КВЕД “02.20 - Лісозаготівлі” та “16.10 - Лісопильне та стругальне виробництво” ДК 009:2010. Оскільки 23.10.2024 види господарської діяльності, що кодифікуються за кодами КВЕД “16.10 - Лісопильне та стругальне виробництво” та “02.20 – Лісозаготівлі” ДК 009:2010, були виключені з реєстраційних даних, то в обліковій картці Заповідника такі коди видів господарської діяльності вже відсутні. 
При цьому, Заповідник сплачує земельний податок згідно ст.ст.269, 286 Кодексу, з урахуванням висновків, викладених у попередніх ІПК.
У попередньому зверненні від 18.02.2025 (ІПК 1590) повідомляється, що Заповідник відповідно до стратегічних завдань, визначених у Проекті організації території Заповідника, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів №271 від 26.07.2019, здійснює санітарно-оздоровчих заходи та різні типи рубок. 
Внаслідок виконання природоохоронних заходів, в тому числі рубок різних типів, утворюється деревина (ділова та дров`яна), частину якої Заповідник згідно п.12 Переліку платних послуг, які можуть надаватися бюджетними установами природно заповідного фонду, затвердженого Постановою №1913, реалізує іншим суб`єктам господарювання.
Заповідник висловлює думку, що надані ним послуги з оброблення деревини не порушують вимоги щодо додержання режиму територій та об`єктів природно заповідного фонду, встановленими п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу, критерію повного утримання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. При цьому слід зазначити, що виконання природоохоронних заходів, у тому числі різних типів рубок та надання послуги з оброблення деревини, визначеної у п.12 Переліку, передбачає провадження господарської діяльності з лісопильного та стругального виробництва, що після 23.10.2024 не узгоджується реєстраційними даними Заповідника в частині видів господарської діяльності. Господарська діяльність з лісопильного та стругального виробництва Постановою №1913 не передбачена. 
З наведеного вбачається, що Заповідник як заклад науки відповідатиме вимогам, визначеними п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу, за умови повного утримання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Питання 4, 5.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку в порядку і строки, визначені цим Кодексом (п. 36.1 ст. 36 Кодексу).
Враховуючи норму п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Кодексу, Заповідник як платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок грошові зобов`язання як податкове зобов`язання в т. ч. з Податку, та/або інше зобов`язання контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію та пеню, які мають відображення в обліковій картці платника податків внаслідок задекларованих та/або уточнених сум податкових зобов`язань та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій та пені. 
Умови повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені ст.43 Кодексу.
Вважаючи оспорювану ІПК протиправною, представниця позивача Ємчук Л.В. звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана ІПК містить чітке обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, а висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства не суперечить нормам Кодексу. При цьому, інше (суб`єктивне) розуміння платником змісту тієї чи іншої норми, невиправданість висновків ІПК не свідчить про неправильність висновків контролюючого органу і не є підставою для визнання її протиправною. У зв`язку з чим, незгода позивача зі змістом наданої ІПК не є підставою для її скасування.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктами 14.1.172, 14.1.1721 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкова консультація - це індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Відповідно до абз.1 п.52.1 ст.52 ПК України, за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Згідно п.52.2-52.4 ст.52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства. Індивідуальні податкові консультації надаються : в усній формі - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також державними податковими інспекціями; у паперовій та електронній формах - контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41цього Кодексу, крім державних податкових інспекцій. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, підлягає реєстрації в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.
Пунктом 53.2 статті 53 ПК України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
Зміст приведених вище норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.
Отже, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо) : 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
При цьому, платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2018 по справі №826/2032/16, від 22.10.2019 по справі №520/10111/18, від 28.01.2020 по справі №804/8131/16, від 27.09.2023 по справі №804/4524/17, від 10.04.2024 по справі №826/6714/17.
Крім того, системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування. Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Позивач звернувся до контролюючого органу із проханням надати консультацію щодо з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства.
Позивачем було поставлено перед контролюючим органом питання, посилаючись на ІПК, надісланою листом ДПС №1590/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 24.03.2025 на попереднє звернення від 18.02.2025, висловив думку, що після його реєстрації в Реєстрі неприбуткових установ та організацій з 10.06.2024 з ознакою неприбутковості “0031 – бюджетні установи” та внесених змін до реєстраційних даних в частині видів господарської діяльності ДК КВЕД 009:2010, виникли підстави для застосування податкової пільги зі сплати земельного податку, передбаченої п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу.
Позивач зазначає, що здійснює природоохоронну діяльність в рамках наявної господарської діяльності по коду КВЕД “91.04 – Функціонування ботанічних садів, зоопарків і природних заповідників” ДК 009:2010; стверджує, що “… не надає платні послуги в розумінні господарсько-підприємницькій діяльності, оскільки здійснює суто природоохоронну діяльність і побічний результат такої діяльності (у вигляді залишків деревини), на вимогу держави, реалізує населенню, отримані кошти зараховуються до спеціального фонду державного бюджету”. Заповідник повідомляє, що у відповідності до природоохоронних заходів, передбачених п.29, 44 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 17.09.1996 “Про затвердження переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів” (далі – Постанова №1147), побічним ефектом є отримання деревини (відходів, дров`яної, частково ділової).
Також зазначає, що висновки оспорюваної ІПК суперечать висновкам раніше наданої ІПК 1590, на підставі висновків якої Заповідник подав уточнюючі податкові декларації з плати за землю на зменшення податкових зобов`язань з Податку за періоди листопад – грудень 2024 року та 2025 рік, застосувавши податкову пільгу за кодом “18010550” відповідно до Довідника податкових пільг, що є втратами доходів бюджету №127/1. 
Заповідник зазначає, що надані ним послуги з оброблення деревини не порушують вимоги щодо додержанням режиму територій та об`єктів природно заповідного фонду, встановлений п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу критерію повного утримання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Разом з тим, у попередніх ІПК ДПС України, зокрема, №1638/ІПК/99-00-04-01-04-06 від 04.10.2022, №1173/ІПК/99-00-04-01-04 від 06.03.2024, викладені висновки щодо неможливості застосування Заповідником зазначеної вище пільги зі сплати Податку, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 ПК України, скористатися звільненням від сплати податку мають право, зокрема заклади науки (крім національних та державних дендрологічних парків) (за умови використання за цільовим призначенням), які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Одним з критеріїв застосування зазначеної норми ПК України є утримання таких бюджетних установ за рахунок бюджетних коштів. 
Бюджетним кодексом України визначено, що бюджетні установи – це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими (ч.12 ст.2).
Бюджетні установи, крім фінансування з державного бюджету, до коштів загального фонду бюджету додатково отримують власні надходження, які включаються до спеціального фонду бюджету (ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу).
Згідно п.1.2 Положення про Заповідник, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №101 від 31.08.2020 (в редакції наказу Міндовкілля №186 від 04.04.2022), Заповідник є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, науково-дослідною установою міжнародного значення, входить до складу природно-заповідного фонду України, який внесений до Реєстру неприбуткових установ та організацій з ознакою “0031 – бюджетні установи” з 10.06.2024.
Разом з тим, розділом 4 “Структура та режим території Заповідника” Положення про Заповідник передбачено заборону будь-якої господарської та іншої діяльності, що суперечить цільовому призначенню території функціональних зон Заповідника, виконання покладених на Заповідник завдань, визначених у Проєкт організації Заповідника та охорони його природних комплексів, затвердженого наказом Міндовкілля №271 від 27.07.2019 (далі – Проєкт). 
Водночас у Постанові №1147 визначено, що для заходів з охорони і раціонального використання природних рослинних ресурсів передбачена діяльність, зокрема зі спорудження установок для утилізації відходів лісозаготівельної та деревообробної промисловості (п.42), що в свою чергу, надає можливість здійснювати лісопильне та стругальне виробництво, оброблення деревини.
Згідно з реєстраційними даними до 23.10.2024, Заповідник крім основного виду господарської діяльності за кодом КВЕД “72.19 – Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук” ДК 009:2010, також провадив господарську діяльність, що кодифікується за кодами КВЕД “02.20 – Лісозаготівлі” та “16.10 – Лісопильне та стругальне виробництво” ДК 009:2010. 
Оскільки 23.10.2024 види господарської діяльності, що кодифікуються за кодами КВЕД “16.10 – Лісопильне та стругальне виробництво” та “02.20 – Лісозаготівлі” ДК 009:2010, були виключені з реєстраційних даних, то в обліковій картці Заповідника такі коди видів господарської діяльності вже відсутні.
Внаслідок виконання природоохоронних заходів, в тому числі рубок різних типів, утворюється деревина (ділова та дерев`яна), частину якої Заповідник згідно п.12 Переліку до Постанови №1913, реалізує населенню та іншим суб`єктам господарювання.
Отже, виконання природоохоронних заходів, у тому числі різних типів рубок та надання послуги з оброблення деревини, визначеної у п.12 Переліку до Постанови №1913, передбачає провадження господарської діяльності з лісопильного та стругального виробництва, що після 23.10.2024 не узгоджується з реєстраційними даними Заповідника в частині видів господарської діяльності.
Господарська діяльність з лісопильного та стругального виробництва Постановою №1913 не передбачена. 
Крім того, у Постанові №1913 передбачено обмеження території для надання платних послуг бюджетними установами природно-заповідного фонду. Відповідно до примітки до п.12 розділу ІІ Переліку, платні послуги, зокрема з оброблення деревини або виробів з неї, реалізація деревини та виробів з неї (сувенірів, пиломатеріалів і столярних виробів) не можуть надаватися на територіях природних заповідників, заповідних зон національних природних парків, біосферних заповідників, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів і дендрологічних парків.
Відповідач вказав, що діяльність Заповідника як закладу науки не відповідає вимогам п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу, оскільки на території Заповідника здійснюється рубка дерев, тобто здійснюється виробнича діяльність з лісозаготівлі та лісопильні, а отже отримані доходи від реалізації деревини не можуть класифікуватися як власні кошти відповідно до ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу України.
На підставі зазначеного, у Заповідника відсутні підстави щодо застосування пільги зі сплати податку, передбаченою п.п.282.1.4 п.282.1 ст.282 Кодексу та подання уточнюючих податкових декларації з плати на зменшення податкових зобов`язань з Податку за період листопад-грудень 2024 року та за 2025 рік.
Враховуючи норму п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Кодексу, Заповідник як платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок грошові зобов`язання як податкове зобов`язання, в тому числі з Податку, та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію та пеню, які мають відображення в обліковій картці платника податків внаслідок задекларованих та/або уточнених сум податкових зобов`язань та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій та пені.
Умови повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені ст.43 Кодексу.
Таким чином, відповідачем виконано вимоги статті 52 ПК України та надано позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначені у зверненні питання.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що спірна ІПК містить чітке обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, а висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства не суперечить нормам Кодексу. При цьому, інше (суб`єктивне) розуміння платником змісту тієї чи іншої норми, невиправданість висновків ІПК не свідчить про неправильність висновків контролюючого органу та не є підставою для визнання її протиправною. У зв`язку з чим, незгода позивача зі змістом наданої консультацією не є підставою для її скасування.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Карпатського біосферного заповідника залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року по справі №260/4246//25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 12.03.26