Справа №766/15750/25 н/п 2/766/1126/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Кузьміної О.І.
за участю секретаря Савицького В.В.
представника позивача Ковбасюк-Бобрової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем,-
в с т а н о в и в :
Адвокат Ковбасюк-Боброва Альона Іванівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селі Котлине Покровського району Донецької області, внаслідок участі у заходах спрямованих на захист територіальної цілісності та суверенітету України загинув чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, обставини склались таким чином, що 26 травня 2016 року Білозерським районним судом Херсонської області по цивільній справі №348/949/16 було прийнято рішення про розірвання шлюбу, після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжували жити однією сім`єю як подружжя, вирішили усі суперечки, які стали причиною звернення до суду. Таким чином, ОСОБА_5 на момент загибелі ОСОБА_4 виконувала усі обов`язки дружини, вели спільне господарство, виховували спільно доньку: ОСОБА_6 . Проживаючи як одна родина, як голова родини ОСОБА_4 робив ремонт в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Забезпечував сім`ю продуктами харчування, купував цінні речі. Оскільки ОСОБА_1 та спільно донька - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 жили однією сім`єю, ОСОБА_4 фінансово забезпечував родину. ОСОБА_4 брав активну участь у житті дитини, цікавився її успішністю, відвідував батьківські збори.
З липня 2022 року він був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_3 до лав ЗСУ, де проходив службу до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Протягом усього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтримували з чоловіком досить тісний зв`язок, про що свідчить переписка у мобільному застосунку, що підтверджується аудіо записами з їх спілкування у телефоні. Протягом усієї служби чоловіка ОСОБА_8 та її родина підтримувала його, вони готували йому та його побратимам посилки, плели маскувальні сітки, відправляли волонтерами передачі. ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік ОСОБА_1 загинув. До ОСОБА_1 звернувся військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_9 » і зазначив, що в особовій справі ОСОБА_4 міститься лише дані дружини ОСОБА_1 , і просив надати документи ОСОБА_4 для проведення службового розслідування за фактом загибелі чоловіка. У ОСОБА_8 на руках також є «постійна перепустка №117» на право входу до штабу в/ч НОМЕР_2 , с оригінал посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я чоловіка ОСОБА_4 , також є «Первинна медична картка» від 16.11.2024 року, де вказано, що ОСОБА_4 отримав струс головного мозку 3 огляду «Довідки-доповіді» начальника штабу ОСОБА_10 вбачається «Інформація про особу», де в графі «Близькі родичі» зазначено - дружина - ОСОБА_1 . З інформаційної довідки особової справи ОСОБА_4 , наданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається занесена інформація «Сімейний стан», розлучений, дружина ОСОБА_1 . В останню зустріч між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вони з чоловіком говорили про те, що їм потрібно вирішити питання стосовно наявності рішення про розлучення, та привести документи у відповідність, а так якщо є необхідність повторно зареєструвати шлюб. Це питання вони мали вирішити під час його найближчої відпустки. Однак, загибель чоловіка унеможливила врегулювання цього питання. Після загибелі чоловіка ОСОБА_1 не укладала іншого шлюбу, а відтак має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю свого чоловіка як подружжя. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках в період часу з 19 січня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Херсонський міський суд Херсонської області від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонський міський суд Херсонської області від 14 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило. 
Адвокат Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовільнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив в якому зазначив, що його батько ОСОБА_4 проживав із ним та його сестрою ОСОБА_11 , на ім`я якої прийшло сповіщення про загибель його батько. Похованням якого та документами для реєстрації смерті займалась теж займалась ОСОБА_11 , на поховання позивач не приїжджала. Періодично до лютого 2022 року його батько відвідував свою доньку ОСОБА_7 , але постійно не проживав. Оскільки майже завжди працював і ночував на будівельному майданчику. Ні йому, ні своїй сестрі батько не повідомляв, що відновив стосунки і проживає разом із ОСОБА_1 . У березні 2022 року ОСОБА_4 став добровольцем територіальної оборони Обухівського району Київської області.
Також зазначив, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 подала до Білозерського районного суду Херсонської області позовну заяву про позбавлення його батька ОСОБА_4 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_7 (справа №6485/2844/20). До позовної заяви не долучено доказів, які б свідчили, що його батько брав участь у придбанні спільного майна з ОСОБА_1 , сплати ним комунальних платежів, продуктів харчування, ведення спільного бюджету, здійснення ремонтних робіт за місцем проживання. Перерахування коштів батьком на рахунок ОСОБА_1 свідчить лише про те, що він надавав матеріальну допомогу своїй донці. У зв`язку із чим просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без його участі.
Представник Міністерства оборони України в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав пояснення в яких просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог, не додала жодних  доказів, за допомогою яких можна було б дійти висновку, що між нею і загиблим склалися і були усталені відносини, які притаманні саме подружжю. Можливе проживання за однією адресою не підтверджує факту проживання однією сім`єю, та того, що позивач та загиблий були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Представник Військової частини НОМЕР_1 в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило. 
Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції ту Херсонській області, 08.04.2015 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 , про що зроблений актовий запис №30. Після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_16 » змінено на « ОСОБА_17 ».
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 04.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ., про що зроблений актовий запис №104.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області №648/949/16-ц від 26.05.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції ту Херсонській області, актовий запис №30 розірвано. Рішення набрало законної сили 06.06.2016 року.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 виданого 15.12.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 змінила прізвище на « ОСОБА_18 », про що зроблений актовий запис №129.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого повторно 08.02.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ., про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції ту Херсонській області зроблений актовий запис №104.
Відповідно до витягу з сайту «Судова влада» 17.09.2020 року ОСОБА_1 зверталась із позовом до Білозерського районного суду Херсонської області до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Справа №648/2844/20 (2/648/893/20). Стадія розгляду - 18.09.2020 року повернуто.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 виданого повторно 14.02.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зроблений актовий запис №239. 
Відповідно до сповіщення №26 виданого ІНФОРМАЦІЯ_10 від 05.02.2025 року на ім`я ОСОБА_11 на адресу АДРЕСА_2 , сповістили про загибель ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 9 жовтня 2025 року у справі №314/510/25.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №587/302/16).
Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зав`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_4 , який приймаючи безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України та проходячи військову службу загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно їй з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, яка передбачена в статті 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та розмір якої визначений постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2024 № 357 «Деякі питання питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту».
Отже, для визначення можливості встановлення факту, про який просила позивач, суду в першу чергу при ухваленні рішення необхідно встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для позивача у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби (пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України Про Національну поліцію та пункті 4 статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата складання актового запису про смерть, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підп. 1-3 п. 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Як визначено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, системне тлумачення положень ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022р.№ 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та положень статей 30,31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого(померлого), тобто визначено вичерпний перелік осіб, які мають право на визначену грошову допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 09 жовтня 2025 року у справі № 314/510/25.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, надані позивачем докази у їх сукупності не підтверджують тривалого спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю, наявності у них спільного побуту, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, а свідчать лише участь ОСОБА_4 у вихованні та утриманні його неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , яка проживає з позивачем.
За таких обставин, встановивши, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами, що вона та ОСОБА_4 , починаючи з 19.01.2021 року по 31.01.2025 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, обидва приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, між ними існували усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, позивачем не надано доказів перебування позивача та ОСОБА_4 у період з 19.01.2021 року по 31.01.2025 року у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі у відповідності ст. 74 СК України.
Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні обставинами, так як свідки підтвердили поодинокі факти перебування ОСОБА_4 за місцем проживання позивача та його допомогу по господарству, участь у вихованні та спілкуванні доньки ОСОБА_7 , та обставини щодо проживання позивача з ОСОБА_4 та ведення ними спільного господарства притаманні подружжю, їм відомі не особисто, а зі слів інших осіб.
Посилання позивача на акт КП Білоцерківського міської ради житлово-експлуатаційної контори №1 про засвідчення підписів співвласників (мешканців) щодо факту проживання обстеження №3 від 19.08.2025 року, як на докази по справі, не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний акт містять інформацію тільки щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 19.01.2021 року по 31.01.2025 року, яка засвідчена лише з пояснень сусідів та власника квартири, інша інформація, яка б могла підтвердити спільність проживання чоловіка та жінки, як подружжя, у даному акті відсутня.
Керуючись ст.ст. 16 ЦК України, ст.3, 21, 36,74 СК України, ст.ст. 12, 76, 77-80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 293, 315, 318, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
В задоволенні позову адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , третя особа: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу заявниці з померлим військовослужбовцем - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.     
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	О. І. Кузьміна 	

Повний текст рішення складено 02 березня 2026 року.