ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2014/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» - адвокат Самойлюк Д.Г.
Від Фізичної особи-підприємця Стахової Катерини Василівни – адвокат Борзов Я.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ»
на рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025, суддя суду першої інстанції Волков Р.В., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 03.10.2025 
по справі №916/2014/25
за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» 
до відповідача Фізичної особи-підприємця Стахової Катерини Василівни 
про стягнення 510 860,76 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» (далі – Позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Стахової Катерини Василівни (далі – Відповідачка, Підприємиця) про стягнення 510 860,76 грн, з яких: 261 076,65 грн основного боргу; 249 784,11 грн штрафних санкцій.
В обґрунтування позову Банк у позовній заяві посилається на неналежне виконання Відповідачкою зобов`язань за Договором еквайрингу № 9624/26-01/БО від 29.09.2021.
Так, позивач звертав увагу, що внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Договором еквайрингу, у останньої перед Банком сформувалась заборгованість, яка станом на 15.05.2025 складає 261 076,65 грн.
У зв`язку з порушенням Відповідачкою строку виконання зобов`язання зі своєчасного повернення платежів, Позивач в порядку п. 6.3. договору нарахував та поряд з основною заборгованістю заявив до стягнення пеню у розмірі 249 784,11 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, хоча і поніс збитки у вигляді списаних сум за опротестованими операціями, проте, як свідчать матеріали справи, не витребував від Підприємиці документи на підтвердження здійснення операцій у визначений пп. 3.1.4. п. 3.1. Договору строк зберігання документів, не надав жодних доказів надсилання відповідних запитів у визначений Договором спосіб та за належною адресою Підприємиці, а отже не довів протиправної поведінки Відповідачки у вигляді неналежного виконання договірних зобов`язань та, відповідно, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та понесеними збитками. 
Крім того, суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги в частині стягнення 249 784,11 грн пені задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25.
Апелянт вказує, що у цій справі ключові обставини (правомірність спірних операцій) не могли бути з`ясовані без витребування первинних документів від відповідачки. Позивач письмово повідомив суд про неможливість подати ці докази самостійно з об`єктивних причин та навів причини пропуску строку (недоступність документів без примусу суду). Відмова у витребуванні доказів за таких обставин призвела до неповного з`ясування істотних для справи фактів. Це є порушенням процесуальних гарантій Позивача на подання доказів і ставить під сумнів справедливість рішення суду першої інстанції.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції припустився процесуальної помилки, відмовившись визнавати значення повідомлень, направлених на адресу ведення бізнесу відповідачки. Формальне невиконання договірної вимоги про адресу кореспонденції не повинно було призвести до ігнорування фактів невиконання відповідачкою своїх зобов`язань. Це порушило баланс процесуальних прав та обов`язків сторін і відволікло суд від розгляду суті спору.
Апелянт вказав, що суд мав врахувати, що звернення з цим позовом - це правомірний спосіб захисту права Банку на повернення виплачених за торговця сум. Положення договору формують обов`язок відповідача сплатити Банку всі суми, які були списані з Банку за оскарженими операціями. Цей обов`язок не ставиться в залежність від вини або додаткового доведення порушень з боку торговця – достатньо факту, що платіжна система стягнула з Банку кошти за результатами chargeback, аби у торговця виник дзеркальний обов`язок відшкодувати Банку відповідні суми.
На думку апелянта, суд неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють еквайрингові відносини, та неправильно оцінив наявні докази щодо взаємних зобов`язань сторін. Це призвело до хибного висновку про відсутність підстав для стягнення боргу, попри пряму норму договору і факти, які підтверджують порушення з боку відповідачки.
Апелянт також зазначив, що рішення суду не врахувало вимоги законодавства (податкових норм) щодо обов`язку зберігання та подання первинних документів, ігноруючи той факт, що відповідачка порушила ці вимоги, не надавши жодного документу. Тим самим суд упустив важливу непряму доказову обставину, яка підтверджувала позицію Позивача.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на недобросовісну поведінку відповідачки, яка свідомо не виконувала свої договірні та процесуальні обов`язки (не надавала інформації, затягувала процес запитами “навпаки”), що спотворило саму можливість справедливого вирішення спору. В результаті рішення вийшло формальним і несправедливим – добросовісна сторона (Банк) понесла втрати і не отримала захисту, тоді як сторона, що ухилялася від своїх обов`язків, уникла відповідальності.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2014/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Аленін О.Ю., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/2014/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2014/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2014/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 - залишено без руху; встановлено Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі, встановленому законом протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були долучені докази сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі, встановленому законом. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.
Судове засідання, призначене на 22.01.2026, не відбулося у зв`язку зі знеструмленням серверного обладнання, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 вирішено розглянути справу №916/2014/25 у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; призначено справу №916/2014/25 до розгляду на 26.02.2026 о 12:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
26.02.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» - адвокат Самойлюк Д.Г. та представник Фізичної особи-підприємця Стахової Катерини Василівни – адвокат Борзов Я.Е.

Фактичні обставини, встановлені судом.
29.09.2021 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» (еквайр) та Фізичною особою-підприємцем Стаховою Катериною Василівною (торговець) укладено Договір еквайрингу без надання банківського обладнання № 9624/26-01/БО (далі – Договір; а.с. т.1 36-37), згідно з п. 1.1. якого еквайр бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, передбачених Договором, забезпечити підключення торговця до послуги торгового еквайрингу, його технологічне, інформаційне та розрахункове обслуговування за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів (ЕПЗ), які проведені між торговцем і держателями ЕПЗ, а торговець зобов`язується сплатити еквайру винагороду за надані послуги.
Договір набуває чинності з дати його підписання та діє протягом одного року, але в будь-якому разі до врегулювання всіх фінансових зобов`язань сторін за Договором. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін не заявить про його припинення, Договір буде вважатися пролонгованим на наступний річний термін. Кількість таких пролонгацій необмежена (п.п. 8.1., 8.2. Договору).
Відповідно до п. 1.3. Договору відносини між торговцем та еквайром регулюються вимогами чинного законодавства України, Правилами платіжних систем, цим Договором та Правилами надання Акціонерним банком «ПІВДЕННИЙ» послуг торгового еквайрингу та обслуговування держателів платіжних карток міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard Worldwide та Національної платіжної системи ПРОСТІР (далі – Правила), що розміщені на сайті еквайра www.bank.com.ua/.
Згідно пп. 2.1.3. п. 2.1. Договору еквайр зобов`язався інформувати торговця про факти списання з еквайра платіжними системами відповідно до правил платіжної системи штрафів/комісій та надавати копії документів, на підставі яких були здійснені списання.
Торговець відповідно до пп. 3.1.4. п. 3.1. Договору зобов`язалась здійснювати збереження копій чеків платіжних терміналів, а також іншої інформації, пов`язаної з операціями з використанням ЕПЗ (документи товарно-касового обліку: стрічки ЕККА, товарно-касові книги й інше) протягом 120 днів з моменту здійснення таких операцій і передати їх еквайру на його першу письмову вимогу протягом п`яти робочих днів з моменту надходження такої вимоги. На чеках платіжних терміналів повинні чітко читатися всі реквізити.
Водночас, згідно пп. 3.1.11. п. 3.1. Договору, у разі отримання еквайром у випадках, передбачених відповідними правилами платіжних систем, вимоги зворотного платежу або фінансової претензії за операцією, здійсненою в торговельній точці торговця («charge-back»), протягом 2-х банківських днів з моменту висування вимоги еквайром торговець зобов`язалась відшкодовувати еквайру суму операції, витрати на арбітраж, а також виплатити еквайру в повному обсязі компенсацію штрафів/комісій, списаних з еквайра платіжними системами відповідно до чинних правил платіжної системи, на підставі докумснтів, які підтверджують списання суми штрафів/комісій з еквайра, на рахунок еквайра. При цьому винагорода, утримана Банком відповідно до Договору при оплаті операції, яка пройшла в торговельній точці торговця, не повертається.
У свою чергу, відповідно до пп. 3.2.3. п. 3.2. Договору торговець має право отримувати від еквайра документальне підтвердження правомірності списання сум відшкодування по операціях з використанням ЕПЗ або не оплати зазначених операцій.
Пунктом 4.3. Договору торговець доручила еквайру самостійно списувати в порядку договірного списання з будь-яких рахунків торговця, відкритих у Банку, зокрема: суми операцій, проведених торговцем з порушенням вимог Договору та Правил; суми за операціями, опротестованими емітентами («charge-back»); суми за недійсними та шахрайськими операціями. Якщо поточний рахунок торговця відкритий в іноземній валюті, торговець доручає еквайру самостійно списати грошові кошти в іноземній валюті з рахунку, здійснити продаж валюти по курсу НБУ на суму, необхідну для сплати комісій.
Згідно з п. 5.1. Договору у разі отримання еквайром вимоги зворотного платежу за операцією, здійсненою в торговельній точці торговця («chargе-back»), еквайр має право призупинити перерахування коштів торговцю на суму такої операції на термін до закінчення з`ясування обставин.
Відповідно до п. 5.2. Договору після завершення процедури оскарження операції, якщо згідно з правилами відповідної платіжної системи: 
- еквайр доводить правочинність операції, яка була здійснена в місці реалізації товарів (робіт, послуг) торговця з використанням ЕПЗ – сума операції зараховується на рахунок Торговця;
- еквайр не доводить правочинність операції, яка була здійснена в місці реалізації товарів (робіт, послуг) торговця з використанням ЕПЗ – торговець зобов`язується компенсувати еквайру суми таких фінансових претензій.
У разі, якщо списання з еквайра за платіжними повідомленнями, отриманими від платіжної системи по операціях, опротестованих емітентами, здійснювалось в валюті (в доларах США або Євро), торговець зобов`язується сплатити еквайру кошти з урахуванням курсової різниці, яка виникла в результаті різниці курсу валют на дату проведення операцій/трансакції та на дату сплати грошових коштів еквайру (п. 5.3. Договору).
Згідно п. 6.3. Договору торговець виплачує еквайру пеню за несвоєчасне повернення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми операції за кожен день прострочки.
Відповідно до п. 11.2. Договору будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній за цим Договором, повинні бути викладені в письмовій формі та вважаються належним чином вручені, якщо вони направлені на адресу сторін, зазначену в цьому Договорі, або отримані представником сторін під розписку. Еквайр не несе відповідальність за неотримання або несвоєчасне отримання торговцем письмової (поштової) кореспонденції, направленої на його адресу, що вказана у реквізитах сторін цього Договору та/або на іншу адресу, яка стала відома еквайру згідно письмового повідомлення Торговця.
В розд. 12 Договору «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» вказана адреса Підприємиці – 02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 8В.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження Підприємиці є: 02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 8В.
Додатком № 1 до Договору, який підписано обома сторонами, є Заява на реєстрацію /перереєстрацію місць реалізації товарів (робіт, послуг) торговця (т.1 а.с. 38), в якій містяться загальні відомості про Підприємицю (поштовий індекс, юридична адреса, телефон, електронна пошта), реквізити для зарахування коштів по операціям з ЕПЗ, реквізити місця реалізації товарів торговця, реєстраційні дані місця реалізації товарів.
Згідно умов Договору Відповідачка здійснювала підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі невживаними товарами у торговій точці (магазин LovePlace) за адресою: м. Київ, ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А.
08.03.2022 Банк отримав фінансові претензії (chargeback) № 2215471222 та № 2215471657 (т.1 а.с. 55-58) від банка-емітента картки, власник якої стверджував що він не отримав товар, за який з нього були списані грошові кошти, а саме: 
- торгівельна точка – магазин LovePlace (7704032);
- номер карти – НОМЕР_1 ;
- дата та час транзакції – 21.12.2021 22:06:22; сума транзакції – 42000.00 UAH; сума спору – 1540.13 USD; код авторизації – 366486;
- дата та час транзакції – 21.12.2021 22:03:05; сума транзакції – 39000.00 UAH; сума спору – 1430.12 USD; код авторизації – 511111.
09.12.2022 Банк отримав фінансову претензію (chargeback) № 2291965937 (т.1 а.с. 14-18) від банка-емітента картки, власник якої оскаржував наступні транзакції та стверджував, що не отримав від Підприємиці замовлені послуги/товари:
- торгівельна точка – LovePlace (7704032) ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А;
- номер карти – НОМЕР_2 ;
- дата та час транзакції – 05.12.2022;
- сума транзакції – 11004 UAH;
- сума спору – 300.91 USD;
- код авторизації – 09861D.
06.01.2023 Банк отримав фінансову претензію (chargeback) № 2305093857 (т.1 а.с. 53-54) від банка-емітента картки, власник якої оскаржував наступні транзакції та стверджував, що бажав здійснити повернення товару, втім не мав такої можливості з огляду на відсутність Підприємиці у торгівельній точці:
- торгівельна точка – LovePlace (7704032) ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А;
- номер карти – НОМЕР_3 ;
- дата та час транзакції – 05.12.2022;
- сума транзакції – 22000 UAH;
- сума спору – 1914.21 USD;
- код авторизації – 000000.
15.12.2022 Банк отримав претензію (chargeback) №4493a155477 (т.1 а.с. 50-52) від банка-емітента картки, власник якої оскаржував наступні транзакції та стверджував, що не отримав від Підприємиці замовлені послуги/ товари:
- торгівельна точка – LovePlace (7704032) ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А;
- номер карти – НОМЕР_4 ;
- дата та час транзакції – 12.12.2022 20:14:28; сума транзакції – 12 504.80 UAH; сума спору – 325.48 EUR; код авторизації – R58279;
- дата та час транзакції – 12.12.2022 20:24:18; сума транзакції – 15 000 UAH; сума спору – 390.43 EUR; код авторизації – R15956;
- дата та час транзакції – 12.12.2022 20:25:47; сума транзакції – 10 000 UAH; сума спору – 260.29 EUR; код авторизації – R24620.
Позивач стверджує, що у зв`язку з отриманням вищезазначених претензій надсилав Відповідачці запити (т.1 а.с. 24, 26, 27, 29, 49), згідно яких просив її перевірити успішність операцій, надати пояснення щодо виниклих ситуацій та сканкопії чеків.
Також зазначає, що після того як Відповідачка проігнорувала вказані запити, їй було надіслано повідомлення про утримання сум за опротестованими операціями в рахунок перекриття фінансових претензій (т.1 а.с. 23, 25, 28, 30).
Відповідні повідомлення та запити містять інформацію щодо адреси відповідачки – Україна, 04212, м. Київ, ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А.
Доказів надсилання відповідних запитів та повідомлень матеріали справи не містять.
30.05.2022, 11.01.2023 та 23.02.2023 з Позивача списані грошові кошти міжнародною платіжною системою Visa International на підставі отриманих фінансових претензій від банків-емітентів, що підтверджується меморіальними ордерами (т.1 а.с. 19-22), виписками по банківським рахункам (т.1 а.с. 40-43), листом ПрАТ «Український процесінговий центр» від 18.04.2025 вих. № 93/1 (т.1 а.с. 45-48) та розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 39).
Позивач звертає увагу, що через ненадання підприємицею пояснень щодо опротестованих операцій (або надання пояснень у недостатньому обсязі), з Банку були списані суми опротестованих операцій, а перекриття згадуваних сум за рахунок договірного списання з рахунків Підприємиці не виявилося можливим.
Предметом позову є вимоги про стягнення з Відповідачки 261 076,65 грн основного боргу та 249 784,11 грн пені, які заявлені на підставі неналежного виконання Відповідачкою зобов`язань за Договором еквайрингу № 9624/26-01/БО від 29.09.2021.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
В силу приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Укладений між сторонами Договір еквайрингу № 9624/26-01/БО від 29.09.2021 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (який був чинним на час виникнення правовідносин між сторонами) еквайринг – це послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі (п. 1.9. ст. 1 Закону).
Відповідно до розділу 5 Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин між сторонами), еквайринг у межах України здійснюється виключно юридичними особами-резидентами, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи. Еквайр зобов`язаний забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування суб`єктів господарювання та інших осіб (далі - торговець) і проведення розрахунків з ними за операції, які здійснені між торговцями та користувачами з використанням електронних платіжних засобів, на підставі договору. Договір між еквайром і торговцем надає право торговцю приймати до оплати електронні платіжні засоби певної платіжної системи з дотриманням її правил та виконувати інші операції, визначені цим договором. Договір між еквайром і торговцем не повинен містити обмежень щодо приймання електронних платіжних засобів інших емітентів та інших платіжних систем.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання. Отже, відповідач зобов`язаний довести, що від діяв правомірно, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.
Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Як свідчать матеріали справи, на виконання Договору Позивач забезпечив підключення Відповідачки до послуги торгового еквайрингу, а також надавав їй послуги з технологічного, інформаційного та розрахункового обслуговування за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів (ЕПЗ), які проведені між Відповідачкою і держателями ЕПЗ.
В ході виконання Договору банк отримував фінансові претензії від банків-емітентів карток, власники яких оскаржували транзакції, стверджуючи, що не отримали від Підприємиці товари, за які з них списались грошові кошти.
Позивач стверджує, що через ненадання Відповідачкою пояснень та документів щодо опротестованих операцій з Банку були списані суми таких операцій, перекриття яких за рахунок договірного списання з рахунків Відповідачки не виявилося можливим.
Відповідно до п. 5.2. Договору після завершення процедури оскарження операції, якщо згідно з правилами відповідної платіжної системи: 
- еквайр доводить правочинність операції, яка була здійснена в місці реалізації товарів (робіт, послуг) торговця з використанням ЕПЗ – сума операції зараховується на рахунок Торговця;
- еквайр не доводить правочинність операції, яка була здійснена в місці реалізації товарів (робіт, послуг) торговця з використанням ЕПЗ – торговець зобов`язується компенсувати еквайру суми таких фінансових претензій.
Згідно пп. 2.1.3. п. 2.1. Договору еквайр зобов`язався інформувати торговця про факти списання з еквайра платіжними системами відповідно до правил платіжної системи штрафів/комісій та надавати копії документів, на підставі яких були здійснені списання.
У свою чергу, відповідно до пп. 3.2.3. п. 3.2. Договору торговець має право отримувати від еквайра документальне підтвердження правомірності списання сум відшкодування по операціях з використанням ЕПЗ або не оплати зазначених операцій.
З аналізу умов Договору колегія суддів зазначає, що Позивач був зобов`язаний проінформувати Відповідачку про факти списання з платіжними системами відповідно до правил платіжної системи штрафів/комісій та надавати Відповідачці копії документів, на підставі яких були здійснені списання.
Вказаному обов`язку Позивача кореспондує передбачене пп. 3.2.3. п. 3.2. Договору право Відповідачки на отримання від Банку документального підтвердження правомірності списання сум відшкодування по операціях з використанням ЕПЗ. В інакшому випадку Відповідачка має право не оплачувати опротестовані операції.
Торговець відповідно до пп. 3.1.4. п. 3.1. Договору зобов`язалась здійснювати збереження копій чеків платіжних терміналів, а також іншої інформації, пов`язаної з операціями з використанням ЕПЗ (документи товарно-касового обліку: стрічки ЕККА, товарно-касові книги й інше) протягом 120 днів з моменту здійснення таких операцій і передати їх еквайру на його першу письмову вимогу протягом п`яти робочих днів з моменту надходження такої вимоги. На чеках платіжних терміналів повинні чітко читатися всі реквізити.
Будучи обізнаним про те, що згідно пп. 3.1.4. п. 3.1. Договору Відповідачка мала обов`язок зберігати копій чеків платіжних терміналів, а також іншої інформації, пов`язаної з операціями з використанням ЕПЗ (документи товарно-касового обліку: стрічки ЕККА, товарно-касові книги й інше) протягом 120 днів з моменту здійснення таких операцій, однак Позивач протягом вказаного періоду не витребував від Підприємиці документи, необхідні для підтвердження успішності операцій.
Колегія судді не приймає до уваги аргументи Позивача щодо того, що він все ж надсилав відповідні запити Відповідачці, оскільки докази такого надсилання у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до п. 11.2. Договору будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній за цим Договором, повинні бути викладені в письмовій формі та вважаються належним чином вручені, якщо вони направлені на адресу сторін, зазначену в цьому Договорі, або отримані представником сторін під розписку. Еквайр не несе відповідальність за неотримання або несвоєчасне отримання торговцем письмової (поштової) кореспонденції, направленої на його адресу, що вказана у реквізитах сторін цього Договору та/або на іншу адресу, яка стала відома еквайру згідно письмового повідомлення Торговця.
В розділі 12 Договору «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» вказана інша адреса відповідачки – 02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 8В. 
Аналогічна адреса вказана у відомостях про відповідачу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Таким чином, на виконання умов договору, позивач мав відправляти відповідні запити та повідомлення на дану адреси відповідачки.
В той же час, як було зазначено вище, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази направлення позивачем на адресу відповідача як запитів щодо перевірки успішності спірних операцій та надання пояснень щодо виниклих ситуацій та сканкопії чеків, так і повідомлень про утримання сум за опротестованими операціями в рахунок перекриття фінансових претензій.
Самі по собі повідомлення та запити, які надав позивач, не свідчать про те, що він направляв їх на встановлену у договорі адресу відповідачки.
Більше того, як стверджує Позивач, запити на документи були надіслані на адресу здійснення Підприємицею торговельної діяльності, а саме: 04212, м. Київ, ТРК Метроград, ПТП № 4, сектор А.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі невживаними товарами Відповідачка здійснювала у торговій точці (магазин LovePlace) за адресою: м. Київ, ТРК Метроград, ПТП №4, сектор А.
Однак, відповідна адреса не була погоджена сторонами як адреса для листування.
В той же час, за умовами Договору, будь-які повідомлення, в тому числі і запити на документи для підтвердження здійснення операцій, Позивач мав надсилати саме на адресу 02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 8В. Втім, доказів надсилання запитів на вказану адресу матеріали справи не містять.
Колегія суддів також не приймає до уваги доводи Позивача щодо правомірності використання адреси, зазначеної в Додатку № 1 до Договору «Заява на реєстрацію /перереєстрацію місць реалізації товарів (робіт, послуг) торговця» (т. 1 а.с. 38), оскільки такий додаток не може бути розцінений як письмове повідомлення Підприємицею адреси для листування. 
Додаток містить загальну інформацію про Підприємицю (поштовий індекс, юридична адреса (Київ, вул. Космічна, буд. 8В), телефон, електронна пошта тощо), реквізити для зарахування коштів по операціям з ЕПЗ, реквізити місця реалізації товарів торговця, реєстраційні дані місця реалізації товарів. Метою підписання сторонами цього додатку є надання Підприємицею доручення Банку відправляти щомісячний звіт на зазначену в ньому електронну адресу. В примітках додатку вказано його призначення, а саме: «Приведена вище інформація надається процесінговому центру. Ця інформація ніколи не буде друкуватися або розповсюджуватися разом або частинами, а також не буде використовуватися для іншої мети без дозволу торговця.».
З огляду на викладене вище, на переконання колегії суддів, вина відповідачки у ненаданні Позивачу документів на підтвердження правомірності платіжних операцій відсутня, оскільки ненадання документів зумовлено саме недобросовісною поведінкою самого Позивача, яка пов`язана з невиконанням ним своїх зобов`язань по Договору. 
Фактично Позивач позбавив відповідачку можливості підтвердити правомірність платіжних операцій та водночас повернув кошти по опротестованим операціям в порушення процедури, встановленої договором.
З огляду на викладене вище, позивач хоч і поніс збитки у вигляді списаних сум за опротестованими операціями, проте, як свідчать матеріали справи, не витребував від Підприємиці документи на підтвердження здійснення операцій у визначений пп. 3.1.4. п. 3.1. Договору строк зберігання документів, не надав жодних доказів надсилання відповідних запитів у визначений Договором спосіб та за належною адресою Підприємиці, а отже не довів протиправної поведінки Відповідачки у вигляді неналежного виконання договірних зобов`язань та, відповідно, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та понесеними збитками.
Таким чином, про відсутність вини Відповідачки у сукупності свідчать умови Договору, які надають їй право отримувати від Банку документальне підтвердження правомірності списання сум відшкодування по операціям, або ж не сплачувати зазначені операції (пп. 2.1.3. п. 2.1., пп. 3.1.4. п. 3.1., пп. 3.2.3. п. 3.2., п. 5.2., п. 11.2.), та бездіяльність Банку щодо направлення Відповідачці документів на підтвердження правомірності списання сум відшкодування по опротестованим операціям, а також запитів на документи та пояснення для підтвердження здійснення операцій з продажу товарів.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 261 076,65 грн основного боргу за Договором еквайрингу задоволенню не підлягають.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, колегія судді також вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 249 784,11 грн пені задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

Як встановлено вище, доводи апеляційних скарг також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційних скарг на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» на рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 24.09.2025 по справі №916/2014/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

Л.В. Поліщук