ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13656/25 (суддя Сластьон А.О. м. Дніпро)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі №160/13656/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 09 травня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №047050031095 від 18.03.2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 ОСОБА_1 , період навчання в середньому професійно-технічному училищі №23 м. Дніпродзержинська з 01.09.1985 року по 27.07.1988 року, строкову військову службу з 09.12.1988 року по 20.12.1990 року та періоди роботи з 21.07.1988 року по 25.11.1988 року та з 13.03.1991 року по 27.08.1992 року на Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «Азот», з 24.12.1992 року по 15.09.1993 року та з 09.02.1994 року по 07.04.1997 року на Дніпродзержинському авторемонтному заводі, з 10.04.1997 року по 14.05.2001 року в Акціонерному товариств «Дзержинець», з 18.01.2002 року по 07.05.2003 року в Дочірньому теплообмінному підприємстві «Баглійське» комунального підприємства «Дніпродзержинськ теплоцентраль», з 12.02.2004 року по 13.03.2007 року у Відкритому акціонерному товаристві «Баглійкокс», з 27.03.2009 року по 25.08.2011 року в товаристві з обмеженою відповідальністю «Акім», а також призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 11 березня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки позбавляє позивача на реалізацію набутого права на отримання пенсії. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №047050031095 від 18.03.2025, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 ОСОБА_1 наступні періоди: з 01.09.1985 до 20.07.1988, з 09.12.1988 до 20.12.1990, з 21.07.1988 до 25.11.1988 та з 12.02.2004 до 13.03.2007.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11 березня 2025 року за віком на пільгових умовах за Списком №2.
У задоволенні іншої частини позову - відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закон № 1058-ІV.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем не надано відповідачу належних документів на підтвердження наявності у нього пільгового стажу, доказів проведення атестації його робочого міста. Отже правові підстави для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відсутні…».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у зарахуванні періодів його роботи з 24.12.1992 до 15.09.1993; з 09.02.1994 до 07.04.1997; з 10.04.1997 до 14.05.2001 та з 18.01.2002 до 07.05.2003 до пільгового стажу позивача та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що трудова книжка позивача підтверджує його трудовий стаж. Крім того, у позивача наявна довідка ОК-5 та згідно з даних спеціального стажу реєстру застрахованих осіб з 2002 по 2011 рік пільговий стаж позивача закодовано, як роботу за Списком №1.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Розглянувши подані позивачем документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 18.03.2025 прийняло рішення №047050031095 про відмову в призначенні позивачу пенсії. В обґрунтування відмови у призначені пенсії відповідач зазначив, що ОСОБА_1 набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) з набуттям необхідного пільгового стажу. Страховий стаж становить 35 років 00 місяців 03 дні, Пільговий стаж за Списком № 2 становить 03 роки 10 місяців 15 днів.
Відповідно до форми РС-ПРАВО, позивачу не було зараховано до пільгового стажу наступні періоди: з 01.09.1985 до 20.07.1988; з 21.07.1988 до 25.11.1988; з 09.12.1988 до 20.12.1990, з 24.12.1992 до 15.09.1993; з 09.02.1994 до 07.04.1997; з 10.04.1997 до 14.05.2001; з 18.01.2002 до 07.05.2003; з 12.02.2004 до 13.03.2007.
З наданої відповідачем до відзиву форми РС-право вбачається, що до пільгового стажу позивача зараховано період з 13.03.1991 до 27.08.1992, з 27.03.2009 до 25.08.2011. 
Вважаючи протиправним рішення від 18.03.2025 №047050031095 про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернувся до суду.
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо перевірки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.
На підставі п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі повної ліквідації підприємства без визначення правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, здійснюється за процедурою, передбаченою Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383).
Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Отже, враховуючи положення вказаних правових норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Враховуючи це, колегія суддів не погоджується з доводами позивача в апеляційній скарзі щодо достатності лише трудової книжки позивача для визначення розміру його пільгового стажу.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи відповідно до довідки від 03.03.2025 №70, ОСОБА_1 проходив навчання в середньому професійно-технічному училищі №23 м.Дніпродзержинська з 01.09.1985 до 27.07.1988 за спеціальністю «Електрогазозварник».
При цьому, з трудової книжки вбачається, що з 21.07.1988 позивач почав працювати на посаді, віднесеній до Списку №2.
Отже, враховуючи вказані обставини та положення п. «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо зарахування до стажу роботи періоду навчання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що період навчання позивача з 01.09.1985 до 20.07.1988 має бути зарахований до його пільгового стажу за Списком № 2.
Крім того, суд першої інстанції враховуючи положення ст. 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо зарахування до пільгового стажу періоду проходження позивачем строкової військової служби, враховуючи те, що позивач був звільнений та не працював у період проходження строкової військової служби, а на момент призову працював за професією, що дає право на пільгову пенсію, дійшов правильного висновку про те, що період строкової військової служби з 09.12.1988 до 20.12.1990 має бути зарахований до пільгового стажу позивача за ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Водночас, до пільгового стажу позивача підлягає зарахуванню період його трудової діяльності з 21.07.1988 до 25.11.1988 та з 12.02.2004 до 13.03.2007 враховуючи те, що згідно з трудовою книжкою позивача, останній в період з 21.07.1988 до 25.11.1988 працював в ремонтно-механічному цеху №2 газоелектрозварником дільниці централізованих ремонтів основного техногологічного обладнання виробництва ізоціанітів по 4 розряду Дніпродзержинського виробничого об`єднання «Азот», що передбачено Списком №2, розділ ХХХII, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, що також підтверджується пільговою довідкою №018 1-15 від 22.01.2025.
Отже, період роботи з 21.07.1988 до 25.11.1988 та з 12.02.2004 до 13.03.2007 має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Щодо доводів відповідача про те, що посада «газоелектрозварник» не передбачена постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, оскільки розділ ХХХІІ «Загальні професії» Списку №2 постанови №3173 містив посаду газозварювальників та їх підручних, електрозварників та їх підручних, які відповідач виклав в апеляційній скарзі слід зазначити, що ним вже була надана правильна оцінка судом першої інстанції. 
Так, як правильно з`ясовано судом першої інстанції посада «електрозварника» містилася у розділі ХХХІІІ «Загальні професії» Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.
Відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС від 16.01.1985 №17/2-54 професія зварника є загальною та об`єднує назви професій, пов`язаних із зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напіватоматичних і автоматичних машинах.
Крім того, роботодавцем, який оформлював уточнюючу довідку, вже надана оцінку характеру виконуваної позивачем роботи та можливість віднесення посади до Списку №2.
Також, згідно з довідкою про пітвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 у період з 12.02.2004 до 13.03.2007 працював на посаді електрозварника ручного зварювання.
Отже враховуючи, що позивач має відповідні записи в уточнюючих довідках та трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його пільгового стажу, у відповідача відсутні підстави їх не зараховувати до пільгового стажу позивача.
Також вирішуючи спірні правовідносини в частині вимог щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 24.12.1992 до 15.09.1993; з 09.02.1994 до 07.04.1997; з 10.04.1997 до 14.05.2001 та з 18.01.2002 до 07.05.2003, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи положення зазначеного вище пункту 20 Порядку №637, які визначають випадки надання уточнюючої довідки, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, оскільки матеріали справи не містять довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.
Так, суд першої інстанції, правильно врахував те, що підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, окрім досягнення особою певного віку, наявності в неї загального стажу роботи та включення професій (посад) до відповідного Списку, є зайнятість працівника на цих роботах протягом повного робочого дня, а також підтвердження шкідливих умов роботи працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Натомість, в наданій до суду трудовій книжці не зазначено відомості про умови праці, характер виконуваної роботи, результати атестації робочих місць за спірний період.
Отже, враховуючи положення зазначеного вище пункту 20 Порядку №637, які визначають випадки надання уточнюючої довідки, суд не вбачає порушень з боку відповідача в частині незарахування періодів роботи позивача з 24.12.1992 до 15.09.1993; з 09.02.1994 до 07.04.1997; з 10.04.1997 до 14.05.2001 та з 18.01.2002 до 07.05.2003 до пільгового стажу позивача. 
Щодо інших доводів відповідача та позивача викладених в апеляційних скаргах, та які є аналогічні доводам викладеним у відзиві на позов або позові, слід зазначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи сторін, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає. 
Відносно доводів сторін, які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційних скарг не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі №160/13656/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов