Справа № 698/27/26
Провадження № 3/698/20/26

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р. суддя Калинопільського районного суду Черкаської області Лазаренко В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Сектора поліцейської діяльності № 1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце роботи: ФОП ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Калинопільського районного суду Черкаської області надійшов адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ..
Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 473542 від 15.12.2025 року вбачається, що 15.12.2025 року близько 15 год. 20 хв. громадянка ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно свекрухи (колишньої) ОСОБА_3 , психологічного та фізичного характеру, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та штовханині. Внаслідок чого громадянці ОСОБА_3 була завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що у неї з її колишнім чоловіком ОСОБА_4 є спільна дитина син ОСОБА_5 , який за домовленістю з його батьком перебував за його адресою по АДРЕСА_2 . 15.12.2025 року після того, як ОСОБА_4 повідомив її про те, що син захворів, вона погодила з ним в телефонній розмові питання щодо необхідноності забрати сина, який знаходився з бабусею ОСОБА_3 за місцем проживання колишнього чоловіка. Після того, як вона з`явилася за сином мати колишнього чоловіка ОСОБА_3 , за його відсутності вдома, почала фізично перешкоджати забрати дитину, що призвело до конфлікту, між нею та ОСОБА_3 в результаті якого їй завдано тілесні ушкодження. Також зазначила, що не вчиняла відносно своєї колишньої свекрухи протиправних дій, умислу на заподіяння їй шкоди не мала, а конфлікт виник на грунті неприязних відносин з приводу різних поглядів щодо догляду за сином. Пояснила, що здійснювала -аудіо фіксацію телефонних розмов з колишнім чоловіком та колишньою свекрухою оскільки у них виникають постійні непорозуміння щодо спільного догляду за дитиною. Разом з тим, в судовому засіданні з ОСОБА_3 примирилася та пообіцяла погоджувати з батьком дитини питання щодо її виховання та перебування і не чинити батьку будь-яких перешкод у спілкуванні з сином. 
Захисник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А.Д. надала суду в якості доказів звукозапис телефоних розмов, між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та подала до суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснила, що 15.12.2025 року перебувала за місцем свого проживання разом з онуком ОСОБА_5 , який фактично проживає разом з матірю ОСОБА_1 та періодично проживає з батьком за спільною домовленістю. Після телефонної розмови з бувшою невісткою, остання з`явилася до них додому та намагалася забрати сина у відсутності батька. На грунті неприязних відносин які склалися між нею та ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним доглядом за дитиною вона відмовила ОСОБА_1 у тому щоб вона забрала сина без присутності батька на, що остання уваги не звернула та почався конфлікт в ході якого їй нанесено тілесні ушкодження. Разом з тим, в судовому засіданні з ОСОБА_1 примирилася та пообіцяла не втручатися у відносини батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо виховання та перебування дитини.
Представник потерпілої адвокат Бабенко Р.В. підтримав пояснення потерпілої.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 15.12.2025 року його син ОСОБА_5 з бабусею ОСОБА_3 перебував за адресою його проживання по АДРЕСА_2 та після того, як він в телефонній розмові повідомив бувшу дружину ОСОБА_1 , що син захворі, вона повідомила його, що приїде та забере сина, про що він не заперечував. Разом з тим, ОСОБА_1 приїхала до нього додому в його відсутність, у зв`язку з чим його мати ОСОБА_3 , яка знаходилась з сином відмовилася передати дитину матері та між ними виникла конфліктна ситуація. 
На підтвердження та спростування вини ОСОБА_1 суду надано та досліджено наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 473542 від 15.12.2025;
-письмові пояснення ОСОБА_1 від 15.12.2025 року, де зазначено, що 15.12.2026 року близько 15 год. 20 хв. її колишня свекруха відмовилась передавати сина після чого виник конфлікт;
-письмові пояснення ОСОБА_3 від 15.12.2025, де зазначено, зокрема, що 15.12.2025 близько 15 год. 20 хв. її колишня невістка ОСОБА_1 , вчинив з нею сварку під час якої виражалася в її адресу нецензурною лайкою та кидалась до неї в бійку. Внаслідок цих дій було завдано шкоду її психічному та фізичному здоров`ю;
-аудіозапис телефоних розмов між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що передували подіям, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 15.12.2025 року; 
-копії медичних довідок видані на ім`я ОСОБА_1 ;
-копію висновоку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи виданий на ім`я ОСОБА_1 відповідно до якого зазначається, що на підставі судово-медичного обстеження у ОСОБА_6 має місце тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому гомілково-стопному суглобі. Вказане ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету (предметів), давність спричинення може відповідати часу вказаному оглянутою і відносяться до категорії легкиих тілесних ушкоджень;
-копію медичної довідки виданої на ім`я ОСОБА_3 ;
-копію листа від 13.02.2026 року;
-копію висновоку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи виданий на ім`я ОСОБА_3 відповідно до якого зазначається, що на підставі проведеного судово-медичного обстеження у ОСОБА_3 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому плечі, правому запясті, саден на лівому передпліччі та на лівій кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), давність спричинення їх може відповідати часу вказаному оглянутою і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
-копія постанови про закриття кримінального провадження від 17.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 ;
-копія листа від 12.02.2026 року щодо закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_3 .. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, потервілу та її представника, свідка суд дійшов наступних висновків.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.
У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 7 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно до ст. 251 КУпАП у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 14 ч. 1 цього Закону).
Згідно із частинами 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на матір (батька) або дітей одного з подружжя (колишнього подружжя) та іншого з подружжя (колишнього подружжя);
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Тобто, сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству чітко визначено законом, предметом регулювання якого є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: визначені законодавством особи; умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як домашнє насильство.
Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок. Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу. Суб`єктами адміністративних правопорушень можуть бути зокрема деліктоздатні фізичні особи, які вчинили певні правопорушення.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 року у справі № 676/265/23
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, що несумісна з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Наявний конфлікт між членами сім`ї може, але не обов`язково, з часом трансформуватися та набути ознак домашнього насильства.
У свою чергу домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, при якому має місце перевага сил того, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. 
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно свекрухи (колишньої) ОСОБА_3 , психологічного та фізичного характеру, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою та штовханині. Внаслідок чого громадянці ОСОБА_3 була завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.
Разом з тим, на підтвердження зазначеного доказів не надано. Свідки нецензурної лайки з боку ОСОБА_1 в сторону ОСОБА_3 відсутні, а з дослідженого -аудіо запису вбачається негативне відношення ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , що передувало винекненю конфлікту.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_5 проживаючого з матірю, якого виховують за домовленістю. Між батьками дитини було узгоджено питання щодо перебування сина з матірю, в той час як ОСОБА_3 із зазначеним не погодилася в зв`язку з чим між нею та ОСОБА_1 виник конфлікт, умислу у діях ОСОБА_1 на вчинення домашнього насильства по відношенню до колишньої свекрухи ОСОБА_3 та заподіяння шкоди її фізичному та психічному здоров`ю наданими суду доказами не встановлено, поведінка останьої, як до конфлікту та і під час його, свідчить про неприязні стосунки, що викючає суб`єктивну сторону інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 
Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Вртучання третіх осіб у здійснення прав батьків не допускається.
Зазначене ОСОБА_3 , яка у вказаній справі виступає потерпілою, не враховано, що призвело до конфлікту.
Таким чином, у матеріалах справи недостатньо доказів для встановлення як об`єктивної так і суб`єктивної сторонни даного адміністративного правопорушення.
За наявності тілесних ушкоджень як у ОСОБА_3 так і у ОСОБА_1 питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності вирішується в пордку приватного обвинувачення встановленому кримінальним процесуальним законодавством, за відсутності ознак домашнього насильства.
Так, за змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини порушника слід тлумачити на його користь, досліджені судом докази не підтверджують вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за викладених в протоколі обставин, оскільки доказів умисних дій останьої у вчинені домашнього насильства суду не надано і таке твердження спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. 
Разом з тим, в судовому засіданні між учасниками конфлікту досягнуто примирення, що свідчить про відсутність взаємних претензій як у ОСОБА_3 так і у ОСОБА_1 одна до одної. 
Отже, враховуючи обставини справи суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
На підставі наведеного та керуючись ст. 173-2, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Калинопільський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Лазаренко