ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/638/26 Справа № 206/3817/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року про забезпечення позову, у складі судді Малихіної В.В.
у справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів щодо визнання недійсним одностороннього правочину, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про забезпечення позову, задоволено частково.
Заборонено АТ КБ «ПриватБанк» закривати поточні/депозитні та інші рахунки, відкриті на ім`я приватного виконавця округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. (за рахунками ескроу 2624 відкритими для здійснення діяльності приватного виконавця призначених для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах, рахунки для обліку коштів виконавчого провадження та інші поточні/депозитні рахунки). Зупинено дію рішення АТ КБ «ПриватБанк» від 09 червня 2025 року про припинення ділових відносин з приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для часткового задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, відновлення порушених прав заявника, що фактично стане невідповідним втручанням банку у процедуру здійснення виконавчого провадження, як наслідок додаткового порушення прав як заявника так і третіх осіб, сторін у виконавчому провадженні. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не навів жодних аргументів та доводів, які б підтверджували б, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, що такі заходи забезпечення позову, як заборона вчиняти дії є співмірними із заявленими вимогами. Крім того, вказує, що заходи забезпечення позову не можуть підміняти рішення суду. Забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення банку є аналогом фактичного задоволення позову, що прямо заборонено частиною 10 статті 150 ЦПК України, на що суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно забезпечив позов. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У липні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів щодо визнання недійсним одностороннього правочину, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди та одночасно із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» закривати поточні/депозитні та інші рахунки, відкриті на ім`я приватного виконавця округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.; зупинення дії рішення АТ КБ «ПриватБанк» від 09 червня 2025 року про припинення ділових відносин з приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М.; заборони АТ КБ «ПриватБанк» здійснювати будь-які дії, спрямовані на блокування видаткових операцій за рахунками, відкритими на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. (за рахунками ескроу 2624 відкритими для здійснення діяльності приватного виконавця призначених для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах, рахунки для обліку коштів виконавчого провадження та інші поточні/депозитні рахунки), а також на блокування розпорядження грошовими коштами виконавчого провадження, що перебувають на зазначених рахунках, та на перерахування залишку коштів за цими рахунками; заборонити АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, які унеможливлюють перерахування, виплату та розподіл стягнутих з боржників коштів у межах виконавчих проваджень, відкриті для таких цілей відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»; зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не перешкоджати приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. у здійсненні розподілу та перерахування стягнутих грошових сум стягувачем, а також не вчиняти будь-яких дій щодо блокування розпорядження коштами виконавчого провадження на відповідних рахунках приватного виконавця; та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не перешкоджати приватному виконавцю у здійсненні розподілу та перерахуванню стягнутих грошових сум стягувачам, а також не вчиняти будь-яких дій щодо блокування розпорядження коштами виконавчого провадження на відповідних рахунках приватного виконавця.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що в ході здійснення виконавчого провадження звернуто стягнення на кошти боржника, шляхом їх списання з рахунків ПАТ «МТБ Банк», які були перераховані на його рахунок, як приватного виконавця, проте, протягом тривалого часу не надійшли, оскільки фінансову операцію від 09 квітня 2025 року на суму 183634155,19 грн. зупинено на підставі рішення Державної служби фінансового моніторингу України ДСФМУ № 233-Р3/2025 у відповідності до абз. 3 ч.9 ст. 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-ІХ. Згідно повідомлення, отриманого виконавцем від 10 червня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відмовляється від підтримання ділових відносин/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору і закриття рахунку. Зазначає, що з боку банку вчиняються дії по блокуванню його законної діяльності, як приватного виконавця, що призводить до порушення його прав та інтересів, прав та інтересів третіх осіб, як учасників виконавчих проваджень та порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, відновлення порушених прав заявника, що фактично стане невідповідним втручанням банку у процедуру здійснення виконавчого провадження, як наслідок додаткового порушення прав як заявника так і третіх осіб, сторін у виконавчому провадженні
Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову, згідно положень статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. 
Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. 
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позову та бути адекватними та співмірними з заявленими вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів, прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову, за яким фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, суперечить меті процесуального інституту забезпечення позову та нівелює принципи цивільного процесуального законодавства, оскільки саме під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Тому позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 592/5961/22 (провадження № 61-11725св22).
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. звертаючись з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, просив: визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору банківського обслуговування з приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.; визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» по блокуванню доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками - Приват24 та рахунків, що відкриті на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. у доступі до послуг Банку шляхом: 1) розблокування доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками - Приват24 для бізнесу; 2) відкриття поточних та спеціальних рахунків (в кількості, з призначенням та у всіх відповідних валютах, що були відкриті на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. станом на 09 червня 2025 року); зняття всіх обмежень (арешт, блокування видаткових операцій, тощо) по користуванню банківськими рахунками приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ; відновлення доступу в особистому кабінеті до виписок по всім рахункам (відкритим і закритим) за всі роки починаючи з моменту відкриття рахунків; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» публічно спростувати інформацію про розрив ділових відносин з ним та публічно поінформувати назагал про відновлення операцій за його рахунками шляхом публікації в газеті «Голос України» та/або «Вісті Придніпров`я», або на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua) оголошення наступного змісту: «АТ КБ «ПриватБанк» спростовує інформацію про розрив ділових відносин з приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. та інформує про відновлення операцій за рахунками відкритими на ім`я останнього»; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральну шкоду, а саме шкоду, завдану його діловій репутації, в розмірі 300000,00 грн.; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн.
В той час, як в заяві про забезпечення позову приватний виконавець просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» закривати поточні/депозитні та інші рахунки, відкриті на ім`я приватного виконавця округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.; зупинення дії рішення АТ КБ «ПриватБанк» від 09 червня 2025 року про припинення ділових відносин з приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М.; заборони АТ КБ «ПриватБанк» здійснювати будь-які дії, спрямовані на блокування видаткових операцій за рахунками, відкритими на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. (за рахунками ескроу 2624 відкритими для здійснення діяльності приватного виконавця призначених для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах, рахунки для обліку коштів виконавчого провадження та інші поточні/депозитні рахунки), а також на блокування розпорядження грошовими коштами виконавчого провадження, що перебувають на зазначених рахунках, та на перерахування залишку коштів за цими рахунками; заборони АТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, які унеможливлюють перерахування, виплату та розподіл стягнутих з боржників коштів у межах виконавчих проваджень, відкриті для таких цілей відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»; зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не перешкоджати приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. у здійсненні розподілу та перерахування стягнутих грошових сум стягувачем, а також не вчиняти будь-яких дій щодо блокування розпорядження коштами виконавчого провадження на відповідних рахунках приватного виконавця; зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не перешкоджати приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. у здійсненні розподілу та перерахуванню стягнутих грошових сум стягувачам, а також не вчиняти будь-яких дій щодо блокування розпорядження коштами виконавчого провадження на відповідних рахунках приватного виконавця.
Задовольнив частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки в спірних правовідносинах існує ризик утруднення та унеможливлення виконання рішення суду про задоволення позову, відновлення порушених прав заявника, що фактично стане невідповідним втручанням банку у процедуру здійснення виконавчого провадження, та як наслідок додаткового порушення прав як заявника так і третіх осіб, сторін у виконавчому провадженні. 
Однак колегія суддів не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки обрані позивачами та вжиті судом заходи забезпечення позову є недопустимими видами забезпечення та не можуть бути застосовані, оскільки прямо суперечать меті процесуального інституту забезпечення позову та нівелюють принципи цивільного процесуального законодавства.
У розумінні положень частини 10 статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У даній справі, застосовані заходи забезпечення позову є тотожними заявленим позовним вимогам про захист прав споживачів щодо визнання недійсним одностороннього правочину, зобов`язання вчинити дії та фактично накладають на відповідача більші зобов`язання, ніж це було би здійснено при вирішенні спору по суті у разі його задоволення.
Застосування таких заходів забезпечення позову в будь-якому випадку є неможливим, оскільки таке забезпечення призводить до фактичного вирішення позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.
Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не встановив обов`язок відповідача вчинити певні дії чи утриматись від певних дій як процесуальних заходів забезпечення позову, передбачених частиною першої статті 150 ЦПК України, а примусив АТ КБ «ПриватБанк» до виконання зобов`язання, яке є предметом спору у справі, що за своєю суттю є одним із передбачених статтею 16 ЦК України способів захисту порушеного права.
Тобто, керуючись загальними засадами цивільного судочинства про стадійність цивільного процесу і неможливість вирішення спору до розгляду справи по суті, яка завершувалася ухваленням судового рішення, враховуючи роз`яснення Верховного Суду, практику судів, суд першої інстанції мав застосувати правило про неможливість вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.
З огляду на викладене висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення його позову є помилковими та такими, що суперечать положенням статті 149, 150 ЦПК України. Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 592/5961/22 (провадження № 61-11725св22).
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та як наслідок відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 ЦПК України.
З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 10 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 березня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна