ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1906/25 Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, 

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
13.01.2025 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке викладене у формі листа від 30.07.2024 № 30301-29818/К-02/8-2600/246 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 21.06.2024 пенсію за віком у розмірі 60% від заробітку відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувати до сажу державної служби періоди роботи з 26.01.1995 по 17.06.1997, з 24.06.1997 по 03.05.1998, з 04.05.1998 по 03.05.1999, з 04.05.1999 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 16.06.2002, з 17.06.2002 по 04.05.2003, з 05.05.2003 по 01.01.2004, з 02.01.2004 по 09.08.2005, з 10.08.2005 по 16.06.2011, з 17.06.2011 по 15.08.2011, з 05.02.2013 по 12.02.2014, з 13.02.2014 по 31.08.2014, з 01.09.2014 по 01.05.2016 згідно відомостей зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.08.1985. 
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначила, що відповідачем протиправно було відмовлено у призначенні пенсії згідно із Законом №889-VIII, оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ вона досягла необхідного віку, у неї наявний необхідний страховий стаж, в тому числі стаж роботи в органах державної влади на 01.05.2016 становить понад 10 років, який в силу закону зараховується до стажу державної служби. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 р. позов задоволено:
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 30.07.2024 № 30301-29818/К-02/8-2600/246 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII на підставі її заяви від 21.06.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 21.06.2024 пенсію за віком у розмірі 60% від заробітку відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувати до сажу державної служби періоди роботи з 26.01.1995 по 17.06.1997, з 24.06.1997 по 03.05.1998, з 04.05.1998 по 03.05.1999, з 04.05.1999 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 16.06.2002, з 17.06.2002 по 04.05.2003, з 05.05.2003 по 01.01.2004, з 02.01.2004 по 09.08.2005, з 10.08.2005 по 16.06.2011, з 17.06.2011 по 15.08.2011, з 05.02.2013 по 12.02.2014, з 13.02.2014 по 31.08.2014, з 01.09.2014 по 01.05.2016 згідно відомостей зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.08.1985.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 03.07.2018 у справі № 735/939/17, та прийшов до висновку про протиправність рішення відповідача, оскільки посадові особи державної податкової служби, яким було присвоєно спеціальні звання, виконують завдання і функції держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі, відповідно, є державними службовцями. 
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог відповідач зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, у спірних правовідносинах діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції. 
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті позовних вимог.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Колегія суддів зауважує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та діє на час розгляду даної справи.
Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.
Отже, враховуючи зазначене та умови сьогодення, колегія суддів продовжує строк розгляду даної справи на розумний термін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
21.06.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії згідно із приписами статті 37 та пунктів 10 та 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
Однак листом ГУ ПФУ в м. Києві від 30.07.2024 №30301/-29818/К-02/8-2600/246 відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» №889-VIII у зв`язку із тим, що позивач мала менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 (Закону України "Про державну службу"), маючи лише 5 років 7 місяців 17 днів такого стажу станом на 01.05.2016, а саме: з 05.02.2013 по 01.05.2016 - у Київському обласному управлінні статистики та з 05.02.2013 по 01.05.2016 - у Державній службі статистики України.
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії відповідно до Закону №889-VIII, у зв`язку з неврахуванням відповідачем стажу роботи позивача згідно з відомостями з трудової книжки, стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначались Законом № 3723-ХІІ, а з 01.05.2016 - Законом 889-VIII.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 90 Закону № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Висновки суду.
Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі -№3723-ХІІ) після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №899-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформленого листом від 30.07.2024 №30301/-29818/К-02/8-2600/246 від 17.10.2024 №о/р232730002245, єдиною підставою для відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ відповідачем визначено недостатній стаж державної служби.
Водночас, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , починаючи з 26.01.1995 по 17.06.1997, з 24.06.1997 по 15.08.2011, та з 05.02.2013 по 09.09.2016 дійсно працювала на різних посадах в органах державної податкової служби та державної служби статистики. Так, зокрема:
- З 26.01.1995 по 17.06.1997 - на посадах економіста 1-ої категорії відділу реєстрації обчислення індексів цін та провідного економіста відділу реєстрації і обчислення індексів цін Київського обласного управління статистики;
- З 24.06.1997 по 03.05.1998 - на посаді старшого державного податкового інспектора відділу обліку та звітності Управління оперативної звітності і статистики Державної податкової адміністрації України;
- З 04.05.1998 по 03.05.1999 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу обліку платежів до бюджету Управління оперативної звітності і статистики Державної податкової адміністрації України;
- З 04.05.1999 по 30.10.2000 на посаді головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності Управління оперативної звітності і статистики Державної податкової адміністрації України;
- З 01.11.2000 по 16.06.2002 на посаді головного державного податкового інспектора відділу бюджетних надходжень Головного управління обліку і звітності Державної податкової адміністрації України;
- З 17.06.2002 по 04.05.2003 на посаді головного державного податкового інспектора відділу показників бюджетних надходжень Головного управління інформатизації та обліку Державної податкової адміністрації України;
- З 05.05.2003 по 01.01.2004 на посаді головного державного податкового інспектора відділу показників звітності та бюджетних надходжень управління звітності Головного управління адміністрування облікових показників та звітності Державної податкової адміністрації України;
- З 02.01.2004 по 09.08.2005 на посаді головного державного податкового інспектора відділу показників звітності та бюджетних надходжень управління звітності Департаменту адміністрування облікових показників та звітності Державної податкової адміністрації України;
- З 10.08.2005 по 16.06.2011 на посаді головного державного податкового інспектора відділу звітності та надходжень Департаменту обліку та звітності Державної податкової адміністрації України;
- З 17.06.2011 по 15.08.2011 на посаді головного державного податкового інспектора відділу зведеної звітності управління обліку та звітності Департаменту прогнозування, аналізу, обліку та звітності Державної податкової служби України;
- З 05.02.2013 по 12.02.2014 на посаді провідного спеціаліста-економіста відділу статистичної методології та підтримки метаінформації департаменту статистичної методології Державної служби статистики України;
- З 13.02.2014 по 31.08.2014 на посаді головного спеціаліста-економіста відділу статистичної методології та підтримки метаінформації департаменту статистичної методології Державної служби статистики України;
- З 01.09.2014 по 09.09.2016 на посаді головного спеціаліста-економіста відділу математичних методів та підтримки метаінформації департаменту статистичної інфраструктури Державної служби статистики України.
Загальний стаж роботи позивача на цих посадах в сумі складає понад 19 років.
Механізм обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.
Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок № 229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII. До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно пункту 6 Порядку №229, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII).
Відповідно до статті 15 Закону №509-XII, посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.
Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).
Крім того, відповідно до п. 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах відповідно до якого аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
В подальшому, аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду, у постановах від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що період роботи позивачки з 26.01.1995 по 17.06.1997, з 24.06.1997 по 15.08.2011, з 05.02.2013 по 09.09.2016 на посадах в органах державної податкової служби та державної служби статистики підлягає зарахування до її стажу роботи державної служби.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 30.07.2024 № 30301-29818/К-02/8-2600/246, про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» суперечить положенням чинного законодавства.
При цьому, колегія суддів відзначає, що Апелянт вже реалізував надані йому дискреційні повноваження та прийняв рішення, протиправність якого встановлена судом, застосування в цій справі способу захисту порушеного права Позивача шляхом зобов`язання Відповідача призначити та здійснити нарахування пенсії не є втручанням в його дискреційні повноваження, як на тому наполягає Апелянт, та відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.
Доводів щодо незгоди з перерахунком пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку, відповідно наданих довідок, апеляційна скарга відповідача не містить.
Посилання апелянта на те, що лист Головного управління від 30.07.2024 № 30301-29818/К-02/8-2600/246 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог КАС України та має роз`яснювальний характер, не породжує будь-яких прав та обов`язків для позивача, не заслуговує на увагу з огляду на висновки суду щодо порушеного права позивач на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
З огляду на викладене, доводи відповідача, викладені апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому не підлягає скасуванню. 
Аналізуючи всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - без змін. 

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 р.- залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова 
Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк