номер провадження справи 7/190/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 Справа № 908/2986/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 908/2986/25
за позовом: Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 32121458) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімп-Рекорд ЛТД” (69002, м.Запоріжжя, вул. Соборний, буд. 109А, ідентифікаційний код юридичної особи 32786935) 
про стягнення 26403,93 грн,

за участю представників учасників справи:
від позивача: Губрієнко А.О., дов. №1200/20-26 від 17.12.2025 
від відповідача: Трифонов А.В., ордер серія АР №1280288 від 28.12.2025, посвідчення адвоката №ЗП001688 від 26.06.2018

Процесуальні дії у справі. Процесуальні питання, вирішені судом. 
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі “Електронний суд” 24.09.2025, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області за вх. №3278/08-07/2025 від 24.09.2025) Концерну “Міські теплові мережі” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімп-Рекорд ЛТД” 26403,93 грн заборгованості за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 86011381 від 11.10.2021, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2022 року. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2025 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Лєскіній І.Є.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 86011381 від 11.10.2021, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2022 року в частині оплати наданої позивачем послуги у строках та об`ємах, визначених договором.
Ухвалою суду від 26.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано Концерну “Міські теплові мережі” строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі. 
На виконання ухвали суду від 26.09.2025 Концерном “Міські теплові мережі” 03.10.2025 через систему “Електронний суд” подано заяву про усунення недоліків. Заява про усунення недоліків подана у встановлений судом строк, недоліки позову усунуті.
Ухвалою суду від 09.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2986/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 04.11.2025 о 10 год. 00 хв.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету, копія ухвали про відкриття провадження від 09.10.2025 була надіслана на адресу відповідача, але повернулась на адресу Господарського суду Запорізької області без вручення.
Отже, на дату судового засідання у суду були відсутні докази повідомлення відповідача про дату та час судового засідання.
У судовому засіданні 04.11.2025 брав участь представник позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 
Ухвалою суду від 04.11.2025 суд відклав розгляд справи на 18.11.2025 о 10 год. 30 хв.
За вказівкою НЕК “Укренерго” ПАТ “Запоріжжяобленерго” введено погодинні графіки відключення електричної енергії, які розміщені на офіційному сайті останнього (https://www.zoe.com.ua/). 
Судове засідання, призначене на 18.11.2025 о 10 год. 30 хв., не відбулось, оскільки у призначений час приміщення суду було відключено від електропостачання з огляду на застосування зазначених графіків відключення, про що складено відповідний акт, долучений до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 18.11.2025 судове засідання перенесено на 04.12.2025 о 12 год. 45 хв.
У судовому засіданні 04.12.2025 брав участь представники позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про причини неявки представника у судове засідання суд не повідомив.
У судовому засіданні суд з`ясував думку представника позивача про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Представник позивача не заперечила проти відкладення судового засідання.
Ухвалою суду від 04.12.2025 суд перейшов до розгляду справи № 908/2986/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 29.12.2025 о/об 11 год. 00 хв.
Відповідачем у системі “Електронний суд” 28.12.2025 сформовано два клопотання. Перше стосувалося відкладення розгляду справи та продовження процесуальних строків. Друге клопотання було спрямоване на надання адвокату Трифонову А.В. доступу до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.
У судовому засіданні 29.12.2025 приймав участь представник позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Ухвалою суду від 29.12.2025 відкладено підготовче засідання на 20.01.2026 о/об 11 год. 00 хв.
Відповідачем у системі "Електронний суд" 20.01.2026 сформовано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив долучено до матеріалів справи
У зв`язку з перебуванням судді Лєскіної І.Є. на лікарняному виникла необхідність перенести судове засідання на іншу дату, про що сторони повідомлені телефонограмами, які долучені до матеріалів справи та повідомленням суду про призначення судового засідання на 27.01. 2026 о 12 год. 30 хв., 
До того ж, дане повідомлення було розміщено на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5009.
Позивачем у системі «Електронний суд» 26.01.2026 сформовано відповідь на відзив. Відповідь на відзив долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 27.01.2026 приймали участь представники обох сторін.
Представник відповідача повідомив, що через пізнє надходження відповіді на відзив не встиг ознайомитись з її змістом. У зв`язку з цим представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання своїх заперечень до суду.
Представник позивача щодо клопотання про відкладення підготовчого засідання не заперечив.
Ухвалою суду від 27.01.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів. Відклав підготовче засідання на 11.02.2026 о 09 год.30 хв. 
У системі «Електронний суд» 29.01.2026 відповідачем сформовано заперечення на відповідь на відзив.
У судовому засіданні 11.02.2026 приймав участь представник відповідача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру до суду від відповідача не надходило
У судовому засіданні суд з`ясував думку представника відповідача про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. 
У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.
Судом у підготовчому засіданні 11.02.2026 з`ясовано у представника відповідача, чи про всі обставини повідомлено суд, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Представник відповідача повідомив суд, що ним повідомлено про всі обставини, всі докази надані, не заперечив проти призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 11.02.2026 суд закрив підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначив на 04.03.2026 о 12 год. 00 хв.
У зв`язку з перебуванням судді Лєскіної І.Є. на лікарняному виникла необхідність перенести судове засідання на іншу дату, про що сторони повідомлені телефонограмами, які долучені до матеріалів справи та повідомленням суду про призначення судового засідання на 12.03.2026 о 10 год. 30 хв., 
До того ж, дане повідомлення було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5009.
Позивачем 12.03.2026 через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів – запиту до Департаменту управління активами Запорізької міської ради. Доказ долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 12.03.2026 суд оголосив протокольну ухвалу про перерву до 25.03.2026 о 14год. 15хв.
У судовому засіданні 25.03.2026 брали участь представники сторін.
Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач заперечив проти позову. 
У судовому засіданні 25.03.2026 суд оголосив протокольну ухвалу про перерву до 01.04.2026 об 11год. 30хв
У судовому засіданні 01.04.2026 брали участь представники сторін.
Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України. 
Суд з`ясував обставини справи та дослідив докази, провів судові дебати.
Після закінчення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив про відкладення його проголошення до 13.04.2026 о 15год. 20хв. 
У судовому засіданні 13.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну часини рішення.

Стислий виклад позицій позивача, відповідача. 
Позивач - Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімп-Рекорд ЛТД” (далі – ТОВ «Олімп-Рекорд ЛТД») 26403,93 грн заборгованості за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 86011381 від 11.10.2021, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2022 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 86011381 від 11.10.2021, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2022 року в частині оплати наданої позивачем послуги у строках та об`ємах, визначених договором.
Позов заявлено на підставі положень ст.ст. 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг».
Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на відсутність у нього обов`язку з оплати послуг із теплопостачання з огляду на відсутність укладеного договору між ним та позивачем. Також зазначив, що договір оренди нежитлового приміщення, на підставі якого він користувався підземним переходом за адресою просп. Соборний, буд. 109а, припинив свою дію у серпні 2014 року. 

Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують.
Концерн «Міські теплові мережі» (надалі – Позивач) діє на підставі статуту, який знаходиться у загальному доступі на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» у мережі Інтернет. 
Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. 
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. 
Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України (чинним на час їх виникнення), Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Рекорд ЛТД» на підставі договору оренди користується підземним переходом на майдані Пушкіна (Вернадського) у м.Запоріжжі, площею 717,5 м кв. на підставі договору оренди від 01.08.2024, укладеного між Управлінням комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Рекорд, ЛТД» (Орендар).
Підземний перехід не оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 273 від 27.08.2021 затверджено Концерну «Міські теплові мережі» питомі норми річної витрати теплоти на опалення 1 м кв. площі та теплове навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі міста Запоріжжя для забезпечення нормативної температури повітря. В тому числі – для приміщення, що перебуває у користуванні відповідача, площею 717 кв м. (теплове навантаження – 0,037965 Ггкал/год).
Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги за період із листопада 2021 року по вересень 2022 року (рахунки та докази їх направлення наявні у матеріалах справи). 
Ураховуючи те, що відповідач не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 26403,93 грн.
Доказів оплати відповідачем до матеріалів справи не надано.
Щодо обставин укладення між позивачем та відповідачем договору №8601138 з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії суд установив таке.
Матеріалами справи підтверджено направлення 01.02.2020 на адресу ТОВ «Олімп-Рекорд, ЛТД» двох примірників зазначеного договору разом зі схемою меж розподілу централізованих інженерно-технічних систем постачання послуги Виконавця та мереж, що перебувають в балансовій належності позивача, рекомендованим листом.
Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 №958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 №173/24950 «Про затвердження нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», який був чинним на момент направлення відповідачеві поштової кореспонденції, нормативні строки пересилання кореспонденції АТ «Укрпошта» залежать від типу відправлення (пріоритетне/просте) та відстані (без урахування вихідних днів): місцева - 2-4 дні, у межах області - 3-5 днів, між різними областями - 4-6 днів. Рекомендовані листи йдуть на 1 день довше. 
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що направлені позивачем примірники договору, з урахуванням встановлених Міністерством інфраструктури України нормативних строків пересилання, отримані адресатом (відповідачем) 06.02.2022 (01.02.2022 + 5 днів).
У той же час адреса відповідача, на яку було направлено примірники договору, відповідає адресі місцезнаходження ТОВ «Олімп-Рекорд, ЛТД» згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
При цьому направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника (схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про теплопостачання» від 02.05.2005 №2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з положеннями статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема щодо постачання теплової енергії.
Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). 
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст.ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» та є обов`язковим для сторін на підставі закону.
За змістом ст. 25 вказаного Закону теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).
З огляду на викладені норми права, поставка теплової енергії без договору не допускається.
Як зазначалось вище, між Управлінням комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Рекорд, ЛТД» (Орендар) 01.08.2004 укладено договір оренди підземного пішохідного переходу на майдані Пушкіна.
Договір укладено строком на 10 років, до 01.08.2014.
Разом із цим, відповідно до п. 10.6 договору у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
У разі закінчення строку договору або його дострокового розірвання орендар передає орендодавцю підземний пішохідний перехід одночасно із підписанням акту приймання-передачі вказаного приміщення в 10-добовий строк у порядку, передбаченому чинним законодавством. 
Відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів припинення або зміни договору, акту приймання-передачі (повернення) майна з оренди або інших доказів повернення орендованого майна із оренди (користування).
При цьому суд також бере до уваги, що на час укладення договору оренди пішохідного переходу відносини з оренди комунального майна були врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ від 10.04.1992, який втратив чинність 31.01.2020 у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03.10.2019.
Частиною 2 ст. 17 Закону України №2269-ХІІ був передбачений порядок автоматичної пролонгації на той самий строк та на тих самих умовах договорів оренди у випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду порядок продовження договорів оренди комунального майна, передбачений Законом України №2269-ХІІ, може бути застосований до договорів оренди, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно (зокрема, постанови від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, від 26.09.2024 у справі № 902/489/23, від 29.01.2025 у справі № 904/5486 та ін.).
Відтак, суд виснує, що договір оренди у період, заявлений до стягнення (листопад 2021 року – вересень 2022 року) був діючий у силу його пролонгації відповідно до п. 10.6.
Пунктом 5.13 договору оренди підземного пішохідного переходу на майдані Пушкіна від 01.08.2004 до обов`язків орендаря, зокрема, було віднесено укладення договорів із постачальниками комунальних послуг.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що:
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;
теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;
теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Таким чином аналіз наведених вище понять дозволяє дійти висновку про те, що споживачем теплової енергії у розумінні цього Закону може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
З огляду на зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі) до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі/користувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.
У пункті п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зокрема наступне:
Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 відповідно до підпунктів 1 і 2 частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Кабінет Міністрів України було затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови КМУ № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01 жовтня 2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії і Типових договорів з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ №830 від 21.08.2019, викладено в новій редакції.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 буди затверджені наступні види типових договорів:
типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем;
типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії;
типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії;
типовий колективний договір про надання послуги з постачання теплової енергії;
типовий договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
В пункті з п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії (в редакції чинній час виникнення спірних правовідносин), зокрема, визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Положення цього пункту можуть застосовуватися до відносин, що виникають під час укладання, зміни та припинення договорів про надання послуги, укладених із споживачами у двоквартирних будинках та інших будівлях, за рішенням власників (співвласників) таких будинків (будівель). В такому разі власники, співвласники, користувачі будівлі або приміщень у будівлі, яка не є індивідуальним (садибним) житловим будинком та багатоквартирним будинком, укладають договір про надання комунальних послуг відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
В частині 4 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, визначено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.
Матеріалами справи підтверджено, що об`єкт споживання відповідача – підземний пішохідний перехід – у період, заявлений до стягнення (01.11.2021 – 08.09.2022) був приєднаний до централізованих інженерно-технічних систем постачання послуг позивача (теплової мережі).
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019. 
Докази на підтвердження відключення у спірний період підземного пішохідного переходу на майдані Пушкіна у м.Запоріжжі від мережі опалення в матеріалах справи відсутні. 
Відтак, з огляду на наведенні вище положення законодавства та встановлені судом обставини, договір, направлений позивачем Споживачу, ТОВ «Олімп-Рекорд, ЛТД», рекомендованим листом 01.02.2022, вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, з 09.03.2022 (із наступного дня після спливу 30 днів з дня отримання примірника договору).
Пунктом 1 Договору зазначено, що Виконавець (Позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. 
Згідно з пунктом 6 Договору надання послуги здійснюється безперервно з урахуванням часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово комунальні послуги». 
Пунктом 19 Договору внормовано, що плата виконавцю за послугу за цим договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Відповідно до п. 23 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Отже, навіть за відсутності договору, втім при належному підтвердженні матеріалами справи факту її постачання споживачу, останній не звільняється від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд при розгляді справи №712/8916/17-ц (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020).
За приписами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 Концерном Міські теплові мережі для застосування протягом опалювального періоду розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками. Перша ставка (умовно-змінні витрати) плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії. Друга ставка (умовно-постійні витрати) плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.
У силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року, №830 позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.
Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги за період з листопад 2021 року-вересень 2022 року на загальну суму 26403,93 грн.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі. 
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).
Оскільки нежитлове приміщення відповідача має підключення до теплової мережі позивача (іншого відповідачем не доведено), а відповідач не вносив плату за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення, відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги.
У силу приписів ст. 129 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є змагальність. 
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зауважує, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні існують такі основні стандарти доказування: «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України: змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, тобто фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, із введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд констатує, що, зважаючи на принцип змагальності, який знаходить своє вираження, зокрема, у розподілі тягаря доказування, позивачем надано докази, які у їх сукупності та взаємозв`язку дозволяють дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог. Натомість, відповідачем доказів на підтвердження власної позиції та спростування доводів позивача суду не надано. 
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, ураховуючи вище встановлені обставини, предмет та визначені підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо решти пояснень та доводів учасників справи суд зауважує таке.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд із цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати.
Судовий збір на підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача шляхом стягнення з останнього на користь позивача 2422,40 грн. 

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімп-Рекорд ЛТД” (69002, м.Запоріжжя, вул. Соборний, буд. 109А, ідентифікаційний код юридичної особи 32786935) на користь Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у Філії АТ “ Укрексімбанк ” у м. Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458) 26403 (двадцять шість тисяч чотириста три) гривні 93 копійки заборгованості за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 86011381 від 11.10.2021, за період з 01 листопада 2021 року по 08 вересня 2022 року. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Олімп-Рекорд ЛТД” (69002, м.Запоріжжя, вул. Соборний, буд. 109А, ідентифікаційний код юридичної особи 32786935) на користь Концерну “Міські теплові мережі” (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , ПАТ АБ „УКРГАЗБАНК”, МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок витрати по оплаті судового збору.
4.Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 23.04.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна