ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32431/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року (суддя Боженко Н.В.) 
у справі №160/32431/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
третя особа – ОСОБА_2 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В :

06.12.2024 ОСОБА_1 , через свого представника, звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ; третя особа – ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.12.2024, просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця - старшого сержанта ОСОБА_3 його повнолітній доньці ОСОБА_1 , з 01 серпня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати з 01 серпня 2024 року та виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_3 його повнолітній доньці ОСОБА_1 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», з урахуванням раніше виплачених сум до досягнення нею 23 років чи припинення навчання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка має право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_3 (її батька), оскільки попри досягнення повноліття позивачка відповідає умовам для отримання такого забезпечення як особа, яка перебувала на утриманні військовослужбовця. Позивачка вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати їй грошового забезпечення її батька.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця - старшого сержанта ОСОБА_3 його повнолітній доньці ОСОБА_1 , з 01 серпня 2024 року відсутня, оскільки відповідач припинив виплати, не маючи доказів на підтвердження того, що позивачка все ще має право на отримання грошового забезпечення за батьком, тобто, з категорії «неповнолітні діти» перейшла в категорію «особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців». Суд зазначив, що позивачкою не обґрунтовано, а судом не встановлено, виходячи з яких даних чи з використанням яких саме повноважень відповідач міг перевірити кількість джерел засобів до існування позивачки та визначити, в якому ступені вона була на утриманні батька.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована обставинами, які були покладені в основу позовної заяви. Позивачка наголошує на тому, що станом на день звернення до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення її батька вже мала підтверджений статус особи, яка має право на таку виплату та перебувала на його утриманні (отримувала пенсію по втраті годувальника), а отже має право на грошове забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, всебічно та у повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Третя особа також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на правомірність на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2016 № 212/893/16-ц.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2016 у справі №212/893/16-ц ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_1 . Також стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини - ОСОБА_1 у розмірі 1/4 з всіх доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2016 і до повноліття дитини. 
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №2053 старший сержант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 22.12.2022 по день видачі довідки.
Постановою старшого державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.02.2023 ВП 51827937 при примусовому виконанні виконавчого листа № 212/893/16-ц, виданого 27.04.2016 Жовтневим районним судом м Кривого Рогу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що боржник мобілізований до військової частини НОМЕР_1 , звернено стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 .
Сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.03.2023 №Г/1283 ОСОБА_2 (третю особу, матір ОСОБА_3 ) повідомлено, що старший сержант ОСОБА_3 14.02.2023 зник безвісті, при виконанні бойового завдання, у населеному пункті Бахмут Донецької області. Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установлену законодавством порядку.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 №137 ОСОБА_3 наказано вважати таким, що 14.02.2023 безвісті зник під час виконання бойових завдань в районі провадження заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 №260 ОСОБА_3 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини з 19.04.2023.
Відомості про ОСОБА_3 як особи, зниклої безвісті за особливих обставин, внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, 16.06.2023.
У зв`язку з досягненням позивачкою повноліття 07.07.2024 виплата аліментів на її утримання, присуджені рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2016 у справі №212/893/16-ц до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , припинена.
Також відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2024 №687 призупинено виплату ОСОБА_4 грошове забезпечення та додаткова винагорода, належні старшому сержанту ОСОБА_3 , на підставі п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, а саме: досягнення повноліття спільної дитини військовослужбовця. 
Згідно довідки КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради від 03.09.2024 №740 позивачка ОСОБА_1 є студенткою цього закладу освіти, навчається на денній формі навчання, бюджетне фінансування. Вступила до коледжу 01.09.2023.
Позивачка звернулась до командира військової частині із заявою від 16.09.2024 в порядку п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, в якій просила виплачувати їй як особі, що перебуває на утриманні зниклого безвісті за особливих обставин батька, грошове забезпечення, в тому числі, додаткові та інші види грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 які дитині, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття до досягнення 23 років або припинення навчання. 
Заява мотивована тим, що мати позивачки ОСОБА_5 отримувала в інтересах позивачки до липня 2024 року відповідні виплати, які з липня 2024 року припинились. В той же час, як повідомлено позивачкою, вона навчається на денній формі навчання у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж», а згідно ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення 23 років, якщо повнолітні діти продовжують навчання. 
За таких обставин та з огляду на п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, позивачка в поданій заяві від 16.09.2024 зазначила, що вона має право на отримання виплати грошового забезпечення як особа в порядку другої черги, що перебуває на утриманні батька військовослужбовця ОСОБА_3 , а саме: повнолітня дочка, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття до досягнення 23 років або припинення навчання. 
До заяви додано документи, зокрема, паспорт та довідка про місце проживання (реєстрації) позивачки; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; виконавчий лист від 27.06.2016 по справі № 212/983/169-ц; довідка форми-5 від 26.01.2023 № 2053; сповіщення сім`ї № Г/1283 від 09.03.2023; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин № 20230616-704 від 16.06.2023; довідка від 03.09.2024 № 740. 
Посилаючись на той факт, що відповідачем за поданою позивачкою заявою жодних наказів (розпоряджень) не приймалось, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, командиром військової частини НОМЕР_1 винесений наказ від 25.12.2024 №1093, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_3 з тих підстав, що повнолітня донька не проживала разом з батьком військовослужбовцем та не перебуває на його утриманні.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2024 №212/6585/24 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - перебування позивачки на утриманні ОСОБА_3 .
20 грудня 2024 року ОСОБА_1 призначено пенсію у разі втрати годувальника.
Виходячи з фактичних обстав справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Спірним у цій справі є відносини у сфері виплати грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця, які врегульовані, зокрема Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що для висновку про протиправність бездіяльності щодо припинення виплати позивачці грошового забезпечення її батька слід встановити, що відповідач мав у розпорядженні відомості про те, що позивачка була на повному утриманні ОСОБА_3 , або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Згідно з п. 4 вказаного вище Порядку №884, в редакції на час виникнення спірних відносин, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
- копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
- довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
- копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
- копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
- копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 5 Порядку №884 встановлено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Аналіз наведених норм ч.6 ст. 9 Закону №2011-XII та п. 7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). 
Особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частках за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Отже, повнолітні діти безвісти зниклого військовослужбовця набувають право на виплату його грошового забезпечення за умови: 1) відсутності у військовослужбовця дружини і 2) спільного проживання з ним.
У спірному випадку, як встановлено судом, підтверджено карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_3 , належні кошти зниклого безвісті, починаючи з 01.02.2023 отримувала ОСОБА_6 , мати ОСОБА_1 , до повноліття ОСОБА_1 .
У зв`язку з досягненням ОСОБА_1 повноліття (18 років) згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2024 №687 призупинено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, належні старшому сержанту ОСОБА_3 , який зник безвісті 14 лютого 2023 року, матері спільної дитини ОСОБА_6 , що цілком узгоджується з наведеними вище правовими нормами.
З приводу посилання позивачки на те, що вона все ще має право на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця як особа, що перебуває на його утриманні, тобто, з категорії «неповнолітні діти» перейшла в категорію «особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців», судом з`ясовано, що набуття такого статусу позивачка пов`язує з тим, що вона після досягнення повноліття продовжує навчання.
Втім, виходячи з положень ст.199 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивачка, та інших норм діючого законодавства, само по собі продовження навчання не є тим фактом, що безумовно свідчить про перебування позивачки на утриманні зниклого безвісті батька як необхідної умови для виплати грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця.
Суд апеляційної інстанції з цього приводу погоджується з доводами відповідача, що юридичний факт перебування на утриманні зниклого безвісті батька має бути встановленим відповідно до визначеної законодавством процедури.
Військова частина НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень, не має відповідних повноважень для встановлення юридичних фактів перебування громадян у певних правовідносинах між собою, в тому числі юридичних фактів перебування однієї особи на утриманні іншої, фактів збереження у часі або припинення відповідних прав та обов`язків таких осіб.
В спірному випадку, позивачка звертаючись до відповідача із заявою від 16.09.2024 в порядку п. 4 Порядку №884, не подала жодних документів, які б свідчили про встановлення позивачці та/або підтверджували її статус особи, які перебуває на утриманні військовослужбовця.
З приводу посилання позивачки на те, що вона належить до категорії осіб, що перебувають на утриманні, у розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) - осіб, які мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника, а також призначення позивачці пенсії в разі втрати годувальника, суд першої інстанції правильно зазначив, що за захистом своїх прав позивачка звернулася до суду з цим позовом 06.12.2024, пенсію ж їй призначено 20.12.2024, тобто, ця обставина не лише не існувала станом на дату вчинення відповідачем оскаржуваної бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення з серпня 2024 року, ця обставина не існувала навіть на дату подання позову, отже не є такою, що впливає на суть спірних відносин, що виникли між сторонами у цій справі.
До того ж суд апеляційної інстанції зауважує, що дійсно згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.
За ст. 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Відповідно до ч.6 ст.30 Закону № 2262-ХІІ вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років.
За такого правового регулювання навчання позивачки після досягнення нею повноліття має значення для призначення пенсії в разі втрати годувальника на підставі Закону № 2262-ХІІ, але ніяк не впливає на питання виплати грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-XII.
Крім того, враховуючи, що пенсія у разі втрати годувальника - військовослужбовця є грошовою виплатою визначеним законом особам за рахунок коштів державного бюджету (ст.8 Закону № 2262-ХІІ), особа, що отримує цю пенсію, не може вважатися такою, що перебуває на утриманні військовослужбовця.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що у спірних відносинах відповідачем не допущено протиправної бездіяльності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року по справі №160/32431/24 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров