ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2026 року справа №200/7920/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (головуючий суддя І інстанції Буряк І.В.), складеного в повному обсязі 04 листопада 2025 року у справі № 200/7920/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Донецькій області) за змістом якого просив суд:
визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 № 033050012592 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності;
зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території РФ з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року позов задоволено. 
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.09.2025 № 033050012592 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи на території Російської Федерації: з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013. 
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 200/7920/25 та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» ухвалено рішення про вихід із зазначеної угоди, вчиненої 13 березня 1992 року.
При цьому, Мінська Конвенця скасувала вимогу легалізації документів у відносинах між її учасниками.
Вважає, що спірні періоди роботи в рф правомірно незараховані позивачу до страхового стажу.
Зазначив, що рішення пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії є правомірним.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 50/25/3732/В свідчить, що ОСОБА_1 13.08.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності номер рішення 50/25/3732/P, дата повторного оцінювання – 01.09.2026. 
16 вересня 2025 року позивач, через веб портал Пенсійного фонду України, звернувся до територіальних органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності, вказав, що визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи з 13.08.2025 по 31.08.2026.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.09.2025 № 03350012592 у призначенні пенсії позивачу відмовлено. В обґрунтування зазначено таке.
Вік заявника 58 років 9 місяців.
Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб з інвалідністю ІІІ групи, яким установлено інвалідність від 56 років до досягнення особою 59 років включно – 14 років.
Страховий стаж заявника – 11 років 9 місяців 22 дні.
Згідно трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_3 не підлягають зарахуванню періоди роботи на території РФ: з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013, у зв`язку із припиненням 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Записи трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 свідчать, що у період з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 працював на території Російської Федерації.
Отже, предметом спору у цій справі є незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_3 з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 у зв`язку із припиненням 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі – Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. 
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
згідно трудової книжки серія НОМЕР_3 з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 позивач працював на території Російської Федерації.
Щодо неврахування відповідачем спірний періодів роботи, у зв`язку із припиненням з 01 січня 2023 року російською федерацією участі в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузи пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У відповідності до абзацу другого підпункту 3, пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Постанова Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005), за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Суд зазначає, що при зверненні із заявою про призначення пенсії Позивач надав трудову книжку, зокрема, в якій наявні записи про спірні періоди його роботи з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 на території рф
Водночас суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Отже, відповідачем неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємствах, розташованих на території російської федерації 
Суд зазначає, що при зверненні із заявою про призначення пенсії Позивач надав трудову книжку, зокрема, в якій наявні записи про спірні періоди його роботи з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013 
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.09.2025 № 033050012592 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності із зобов`язанням управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи на території Російської Федерації: з 14.09.1994 по 13.01.1999, з 19.02.1999 по 10.07.1999, з 19.07.1999 по 30.07.2003, з 01.08.2003 по 31.08.2008, з 12.09.2008 по 13.05.2009, з 18.05.2009 по 30.06.2009, з 03.05.2011 по 30.01.2012, з 29.02.2012 по 20.11.2012, з 11.12.2012 по 07.06.2013, з 10.06.2013 по 21.10.2013. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 200/7920/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць