Справа №:755/3252/26
Провадження №: 2-а/755/255/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Оніщук Р.О.,
за участі учасників справи:
представників позивача Мельника М.М.,
відповідача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Барзилович І.А.,
перекладача Мельник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про продовження строку затримання,-
У С Т А Н О В И В:

Позивач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що зі слів відповідача встановлено, що він прибув до України в 2006 році перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Бориспіль-D». З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи отримання статусу особи без громадянства до компетентних органів Відповідач не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав.
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 20.11.2024, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Того ж дня, 20.11.2024, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно Відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано його залишити територію України не пізніше 30.11.2024. Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, однак і не було виконано без поважних на те причин.
Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває.
Документи, які б підтверджували законне перебування на території України у відповідача відсутні.
09 вересня 2025 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом і отримання цього рішення. Того ж дня, 09.09.2025, о 18:25 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
11 вересня 2025 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до відповідача про його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ строком на 6 місяців.
11 вересня 2025 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області задовільнив адміністративний позов у справі № 743/1224/25 та ухвалив затримати громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 6 місяців.
15 вересня 2025 року відповідач звернувся до адміністрації ПТПІ з заявою, щодо сприяння його поверненню до країни походження, однак в подальшому іноземець відмовився звертатись особисто до посольства Республіки Молдова для оформлення транзитної візи, у зв`язку з небажанням залишати територію України.
Вказано, що особу відповідача ідентифіковано паспортом для виїзду за кордон № НОМЕР_1 терміном дії до 31.10.2028, однак забезпечити рішення про примусове видворення не є можливим оскільки відповідач відмовляється залишати територію України.
Під час перебування у Чернігівському ПТПІ відповідач не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання.
Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову.
Представник відповідача з вирішення позову поклалася на розсуд суду, зазначивши, що вона не може дійти спільної позиції зі своїм довірителем.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
20 листопада 2024 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни та зобов`язано його залишити територію України не пізніше 30.11.2024.
Відповідачем рішення про примусове повернення не оскаржувалось.
Відповідач являється громадянином Ісламської Республіки Іран.
Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив, статусу біженця не отримував.
Таким чином відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.
Відповідач не виконав рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про примусове повернення з України до 30.11.2024.
Таким чином, відповідачем порушено вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
У випадках невиконання іноземцями та особами без громадянства прийнятого щодо них в установленому порядку рішення про примусове повернення, їх за рішенням компетентного органу може бути примусово видворено.
Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення до іноземців не застосовується.
Документи, які б підтверджували законне перебування на території України, у відповідача відсутні.
09 вересня 2025 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийнято рішення про примусове видворення з України відповідача.
Також 09.09.2025 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийнято рішення про поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
09 вересня 2025 року, о 18 год. 25 хв. працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку частиною 2 статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Затримання іноземця відбулось в присутності адвоката та перекладача.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11.09.2025, ухваленим у справі № 743/1224/25, затримано громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що 15.09.2025 відповідач звернувся до адміністрації ПТПІ з заявою, щодо сприяння його поверненню до країни походження, однак в подальшому відмовився звертатись особисто до посольства Республіки Молдова для оформлення транзитної візи, у зв`язку з небажанням залишати територію України. Вказано, що особу відповідача ідентифіковано паспортом для виїзду за кордон № НОМЕР_1 терміном дії до 31.10.2028, однак забезпечити рішення про примусове видворення не є можливим оскільки відповідач відмовляється залишати територію України. Також зазначено, що під час перебування у Чернігівському ПТПІ відповідач не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Відповідно до ч. ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 по справі № 522/17369/21 зазначив, що частиною 13 статті 289 КАС України, регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
У своїй постанові від 28.01.2021 по справі № 743/1046/20 Верховний Суд зазначив, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Також у вищевказаній постанові Верховний Суд з посиланням на п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» вказав, що при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Судом встановлено, що під час перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, даних які б могли підтвердити надання останньому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні відсутні, з працівниками міграційної служби не співпрацює, також відповідач не бажає добровільно залишати територію України.
На підставі вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статей 2, 4, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 24, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про продовження строку затримання -задовольнити частково.
Продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном на 5 (п`ять) місяців.
На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя