ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.02.2026	Справа № 910/13968/25	

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,
при секретарі судового засідання Самошиній І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
За позовом Комунальної організації "Київмедспецтранс"
вул. Куренівська, 16В, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 01993807
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр"
бульв. Приймаченко Марії, 1/27, оф.404,
м. Київ, 01042; ідентифікаційний код 43699122
про стягнення 262 740,00 грн. 
Та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр" бульв. Приймаченко Марії, 1/27, оф.404,
м. Київ, 01042; ідентифікаційний код 43699122
до Комунальної організації "Київмедспецтранс"
вул. Куренівська, 16В, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 01993807
про визнання договору недійсним 
За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:
Комунальна організація "Київмедспецтранс" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр" (далі- відповідач) про стягнення 262 740,00 грн. неустойки (штрафу) за Договором про закупівлю товарів № 311к від 19.08.2025.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки на подання надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.
27.11.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що на момент подачі Заявки 30.09.2025 не узгодженими були істотні умови Договору, а саме ціна за Товар.
01.12.2025 через систему "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр" подано зустрічний позов до Комунальної організації "Київмедспецтранс" у справі №910/13968/25 про визнання Договору№ 311к від 19.08.2025 недійсним.
02.12.2025 позивачем подано відповідь на відзив із спростуванням аргументів відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр" до Комунальної організації "Київмедспецтранс" про визнання Договору№ 311к від 19.08.2025 недійсним до розгляду з первісним позовом у справі №910/13968/25. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та призначено підготовче засідання у справі на 21.01.2026.
23.12.2025 відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічний позов.
29.12.2025 позивачем за зустрічним позовом подано відповідь на відзив на зустрічний позов.
07.01.2026 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд визнати недійсним Договір про закупівлю №311к від 19.08.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» та Комунальною організацією «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС», у зв`язку з його підписанням особою, яка не мала належних повноважень; застосувати наслідки недійсності правочину та повернути сторони у попередній правовий стан. Зобов`язати повернути Комунальну організацію «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС» на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» 18 000 л Бензину автомобільного А-95- Євро5.
12.01.2026 позивачем за первісним позовом подано до суду заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог.
19.01.2026 ТОВ "Укрпетролцентр" подано до суду клопотання про виклик свідка та клопотання про витребування доказів.
Протокольною ухвалою суду від 11.02.2026 судом задоволено клопотання про збільшення позовних вимог зустрічної позовної заяви, відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідка та відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів; ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2026.
В судове засідання 25.02.2026 з`явився представники позивача за первісним позовом та підтримав в повному обсязі вимоги первісного позову, проти задоволення вимог зустрічного прозову заперечив. Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 25.02.2026, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Приймаючи до уваги, що неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності відповідача та за поданими сторонами в матеріали справи доказами.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 25.02.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі та позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.
За результатами закупівлі (ідентифікатор закупівлі № UA-2025-08-11-001857-a) між Комунальною організацією «Київмедспецтранс» (далі - Замовник/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» (далі - Учасник/ Відповідач) 19.08.2025 року укладено Договір про закупівлю товарів № 311к (далі - Договір). 
Згідно п. 1.1. Договору (копія Договору - додається до цієї позовної заяви) Учасник, який є переможцем закупівлі запит пропозицій постачальників (ідентифікатор закупівлі № UA-2025-08-11-001857-a) зобов`язується поставити та передати у власність Замовника ДК 021:2015 за кодом Єдиного закупівельного словника (CPV) 09130000-9 - нафта і дистиляти (бензин А-95 Євро 5 бензовозними нормами в кількості 40 000 л), надалі «Товар», належної якості, що відповідає державним стандартам, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити «Товар» на умовах цього Договору. 
Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, асортимент, кількість Товару, ціна за одиницю та вартість Товару визначається у Специфікації (Додаток №1 до Договору) Умови поставки Товару визначені Позивачем та Відповідачем в розділі 5 Договору. 
На підставі пункту 5.1. Договору поставка здійснюється Учасником відповідно до письмової Заявки, яка складається за формою, згідно Додатку №2 цього Договору. Учасник зобов`язується здійснювати поставку Товару з неухильним дотриманням порядку, визначеного умовами цього Договору.
Поставка товару здійснюється протягом 1 (однієї) доби з моменту отримання заявки Замовника та за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Куренівська, 16-в. 
У пункті 5.2.1. Договору сторони погодили, що письмова Заявка має бути направлена Учаснику у формі скан-копії на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.
Сторони погодили, що письмова Заявка направлена Замовником Учаснику на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1. у формі скан-копії вважається отриманою Учасником у будь-якому випадку в день її направлення Замовником.
На виконання умов Договору, передбаченого пунктом 5.1. Договору Позивач 25.08.2025 року направив на електронну адресу Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1. скан-копію письмової Заявки № 09/094-1646-7 від 25.08.2025, в якій було зазначено дату поставки Товару та кількість Товару, яку Відповідач повинен поставити Позивачу. Зокрема, вказаною Заявкою Позивач просив Відповідача поставити на умовах Договору 18 000 літрів бензину А-95 Євро-5 загальною вартістю 815 400,00 грн. 26.08.2025 року.
Пунктом 5.2.4. Договору визначено, що Учасник зобов`язується здійснити передачу Товару в кількості, що зазначена в письмовій Заявці. 
Згідно пункту 6.3.1. Договору Учасник зобов`язується вчасно поставити Товар відповідно до п. 5.2. цього Договору. 
Відповідно до пункту 6.3.2. Договору Учасник зобов`язується поставити Товар виключно відповідно до Заявки Замовника. 
26.08.2025 року Учасник листом № 2608/3 від 26.08.2025 повідомив, що поставка 18 000 літрів бензину А-95 Євро-5 відбудеться 27.08.2025 року.
27.08.2025 року Учасник здійснив часткову поставку Товару, що підтверджується Видатковою накладною №2705 від 27 серпня 2025 року, за якою фактична поставка Товару відбулась у розмірі 17 960 л Бензину автомобільного А-95-Євро5, що, за твердженням Позивача, свідчить про порушення Учасником пункту 5.1., 5.2., підпунктів 5.2.4., 6.3.2. Договору та не виконання Учасником взятих на себе зобов`язань щодо поставки Товару у кількості та строк, визначеними Заявкою та Договором. 
Позивач стверджує, що Учасник в порушення пунктів 5.1., 6.3.1., 6.3.2. Договору не здійснив поставку Товару протягом однієї доби (26.08.2025 року) з моменту отримання письмової заявки Замовника №09/094-1646-7 від 25.08.2025 та не поставив Товар у строк (26.08.2025 року) зазначений у вказаній письмовій заявці. 
Загальна вартість Товару поставленого з порушенням строку становить 813 588,00 грн.
30.09.2025 року Замовник направив на зазначену у Договорі електронну адресу Учасника письмову заявку №09/094-1986-7 від 30.09.2025 у якій просив Учасника поставити 01.10.2025 року 22 040 літрів бензину А-95 Євро-5 загальною вартістю 998 412,00 грн.
Відповідно до пункту 5.2.2. Договору ненадання Учасником письмового підтвердження у строк, встановлений цим пунктом Договору, а також надання письмового підтвердження про поставку Товару на умовах, що відрізняються від зазначених у письмовій Заявці (дата поставки, адреса Замовника, за якою має бути здійснена поставка, найменування нафтопродукту, назва та номер стандарту, якому відповідає товар, кількість (літрів), ціна за одиницю (літр) з ПДВ) вважається відмовою Учасника здійснити поставку Товару за письмовою Заявкою Замовника. 
01.10.2025 року Учасник листом №0110/01 від 01.10.2025 повідомив, що поставка Товару, зазначеного у письмовій заявці Замовника N 09/094-1986-7 від 30.09.2005 неможлива.
Таким чином, листом №0110/01 від 01.10.2025 Учасник відмовився здійснити Замовнику поставку Товару, зазначеного у письмовій заявці №09/094-1986-7 від 30.09.2005. 
В порушення умов Договору Відповідач не поставив Позивачу Товар, у зазначений строк - 26.08.2025 року відповідно до письмової Заявки № 09/094-1646-7 від 25.08.2025.
При поставці Товару з простроченням строку - 27.08.2025 року, Відповідач здійснив поставку у кількості меншій, ніж було визначено Заявкою (17960 л замість 18000 л бензину А-95 Євро-5). 
30.09.2025 року Відповідач надав відмову у здійсненні поставки Товару за попередньо надісланою письмовою Заявкою Позивача №09/094-1986-7 від 30.09.2025. 
Звертаючись до суду із позовної заявою Позивач вказує, що Відповідачем було грубо порушено умови Договору, а саме п.п. 5.1., 6.3.1., 6.3.2. Договору, та не виконано взятих на себе зобов`язань щодо поставки партії Товару у зазначених у Заявці та Договорі строки та кількості Товару.
Позивачем 03.10.2025 року на електронну адресу Учасника - ІНФОРМАЦІЯ_1 була направлена Вимога № 09/094/-2030-2 від 03.10.2025 року, у якій Позивач Відповідача про порушення договірних зобов`язань щодо строків та обсягів поставки товару, а також про обов`язок сплатити загальну суму штрафних санкцій у розмірі 262 740,00 грн.
За твердженням Позивача, котре жодними належним та допустимими доказами не спростовано Відповідачем, відповідно до умов Договору Позивач свої зобов`язання виконав своєчасно та у повному обсязі. Проте, Відповідач не здійснив поставку Товару у строки, передбачені умовами Договору.
Таким чином, звертаючись до суду із позовом Позивач просить стягнути із Відповідача суму штрафних санкцій у розмірі 262 740,00 грн. у відповідності до вимог п.п. 7.1., 7.1.1. Договору.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Стаття 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. 
Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним. 
На підставі пункту 7.1. Договору за порушення строків поставки Товару, Учасник на вимогу Замовника сплачує неустойку (штраф) в розмірі 10% від вартості Товару, поставленого з порушенням строку, зазначеного в Заявці Замовника. 
Згідно з пунктом 7.1.1. За відмову здійснити поставку Товару за письмовою заявкою Замовника, Учасник на вимогу Замовника впродовж 7 днів з моменту отримання вимоги, сплачує неустойку (штраф) у розмірі 10% від вартості Товару, здійснити поставку якої Учасник відмовився. 
За порушення строків поставки Товару, Учасник на вимогу Замовника вподовж семи днів з моменту отримання вимоги, сплачує неустойку(штраф) у розмірі 10% від вартості Товару, зазначеної в письмовій Заявці Замовника. 
За поставку Товару в кількості меншій, ніж зазначено у письмовій Заявці, Учасник на вимогу Замовника вподовж семи днів з моменту отримання вимоги, сплачує неустойку(штраф) у розмірі 10% від вартості Товару, зазначеної в письмовій Заявці Замовника.
У Відзиві на позовну заяву Відповідач стверджує, що його відмова від здійснення поставки Товару за Заявкою від 30.09.2025 є правомірною, оскільки 22.09.2025 він направив Позивачу Лист щодо внесення змін до договору на закупівлю та проєкт Додаткової угоди №1 про зміну ціни Договору, тобто ініціював підвищення ціни Товару. На підставі цього Відповідач зазначає, що істотні умови Договору в частині ціни нібито не були узгоджені, оскільки Позивач не погодив запропоноване підвищення, у зв`язку з чим, на його думку, він не мав можливості здійснити поставку за Заявкою від 30.09.2025.
Однак, на переконання Позивача, зазначені дії не створюють жодних юридичних наслідків, оскільки Відповідач не дотримався встановленої Договором процедури набуття такими документами юридичної сили, а саме пункту 11.9 Договору. 
Відповідно до п. 11.9 Договору усі сповіщення, додатки, доповнення до цього Договору, передані за допомогою електронною поштою, мають юридичну силу до моменту передачі оригіналів, але не більше 3 (трьох) робочих днів. 
З матеріалів справи судом встаноівлено, що Відповідач, протягом визначених договором трьох робочих днів скан-копій Листа про внесення змін до договору на закупівлю №2209/13-П від 22.09.2025 року, Проекту Додаткової угоди №1 про зміну ціни Договору, із доданим до нього Експертним висновком Запорізької Торгово-промислової палати №ОИ-3402 від 22.09.2025 року, не передавав Позивачу оригіналів зазначених документів.
Суд зауважує, що матеріали справи №910/13968/25 не містять жодних поштових квитанцій, описів вкладення або інших належних доказів фактичного відправлення чи отримання таких оригіналів Позивачем. 
Згідно з п. 11.3 Договору Сторони домовились, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених ЗУ «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (надалі - Особливості). 
Згідно підпункту 2 пункту 19 Особливостей істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10, 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13 цих особливостей, крім договору про закупівлю, зазначеного в абзацах другому, третьому частини першої статті 41 Закону), 80, 86, 88, 89, 91 цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 
2) узгодженого сторонами збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку, що відбулося з дня укладення договору про закупівлю (у разі збільшення ціни за одиницю товару за цим підпунктом вперше) або з дня останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни (у разі збільшення ціни за одиницю товару за цим підпунктом вдруге і далі), за умови документального підтвердження такого коливання. Такі зміни до договору про закупівлю можуть бути внесені не раніше 90 днів з дня підписання договору про закупівлю або внесення до нього змін щодо збільшення ціни за одиницю товару за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Обмеження стосовно строків внесення змін до договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару не застосовується у разі зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін). Змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 відсотків ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.
Відповідно до статей 526 та 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для сторін. 
Отже, за висновками суду, сам факт направлення пропозиції про зміну ціни не звільняє Відповідача від обов`язку виконувати чинні умови договору, в тому числі визначеної договором ціни, до моменту їх зміни у встановленому законом та договором порядку. 
Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пункт 19 Особливостей не встановлює для Позивача обов`язку погоджуватися на зміну істотних умов Договору, у тому числі на збільшення ціни за одиницю товару.
Вказана норма лише визначає перелік випадків, за яких сторони мають право внести зміни до договору за наявності взаємної згоди, але не покладає на будь-яку зі сторін додаткових зобов`язань або відповідальності у разі неприйняття пропозиції про зміну істотних умов, а тим паче не встановлює, що у разі наявності пропозиції про зміну істотних умов договору вони негайно стають не обов`язковими для сторін. 
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №917/1009/22 Верховний Суд визначив, що зміна істотних умов договору про закупівлю, у тому числі збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за одночасного дотримання таких умов: така зміна має відбуватися за взаємною згодою сторін; порядок зміни істотних умов повинен бути прямо передбачений укладеним договором; підставою для збільшення ціни може бути лише документально підтверджене коливання ціни відповідного товару на ринку; збільшення ціни не може перевищувати 10% за кожним окремим випадком; загальна сума договору не повинна збільшуватися. У цій же постанові Верховний Суд сформулював загальний правовий висновок про те, що у разі звернення постачальника до замовника з пропозицією підвищити ціну, постачальник зобов`язаний обґрунтувати, чому підвищення ціни на ринку робить виконання договору за початковою ціною неможливим, та довести, що таке підвищення було непрогнозованим на момент подання тендерної пропозиції. Верховний Суд також наголосив, що сам факт коливання ціни на ринку не може бути автоматичною та безумовною підставою для зміни ціни договору про закупівлю.
Таким чином, судом встановлено, що Відповідач за первісним позовом, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання, належної якості та кількості Товар у відповідності до умов Договору не поставив.
Суд перевірив наданий Позивачем розрахунок та встановив, що заявлена до стягнення сума штрафу є арифметично правильною та відповідно обґрунтованою. З огляду на що, суд задовольняє вимогу про стягнення із Відповідача 262 740,00 грн. - штрафу.
Стосовно вимог зустрічного позову про визнання недійсним Договору про закупівлю №311к від 19.08.2025, суд зазначає наступне.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» та Комунальною організацією «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС» укладено Договір про закупівлю №311к від 19.08.2025. 
Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, Позивач за зустрічним позовом вказує, що особою, яка діє від імені КО «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС» в Договорі зазначено керівника Безносюка Віталія Дмитровича. 
Позивач за зустрічним позовом вказує, що в реквізитах сторін замість Безносюка Віталія Дмитровича стоїть підпис «В. Максимова». 
Водночас, згідно з витягом з ЄДРПОУ Відповідача, право підпису договорів виключно належить наступним особам з зазначеними обмеженнями: БЕЗНОСЮК ВІТАЛІЙ ДМИТРОВИЧ - керівник; Кушнір Володимир Михайлович - представник; Балкова Віра Дмитрівна- представник; Бахуринський Ігор Миколайович - представник; Шкурай Наталія Миколаївна - представник; Чень Ольга Петрівна - представник; Балков Дмитро Сергійович - представник; Шалаєв Олександр Васильович - представник. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним, Позивач за зустрічним позовом вказує, що В.Максимов серед зазначених в ЄДРПОУ відсутній, тобто не має повноважень підписувати від імені КО «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС» договори. Крім того, Позивачу не було надано жодних документів, які підтверджували б повноваження В. Максимова. 
За твердженням ТОВ "Укрпетролцентр", вказаний факт щодо підписання Договору не повноважною особою став відомим Позивачу під час підготовки відзиву по справі 910/13968/25.
ТОВ "Укрпетролцентр" зазначає, що Вимога про стягнення 262 740 грн від 03.10.2025 вих №09/094-2030-2, яка надійшла від КО «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС» також підписана «заступник керівника Вадім Максимов».
Таким чином, за твердженням Позивача за зустрічним позовом, «Вадім Максимов» є неуповноваженою особою та не може бути підписантом від імені КО «КИЇВМЕДСПЕЦТРАНС».
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Договору недійсним.
Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №906/129/20.
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно з приписами статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).
Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.
Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.
З матеріалів справи судом встановлено, що у преамбулі Договору №311к від 19.08.2025 прямо зазначено, що від імені Замовника діє керівник Безносюк Віталій Дмитрович, при цьому сам Договір містить узгоджене сторонами регулювання щодо кола уповноважених осіб Замовника, які здійснюють його виконання та підписують юридично значущі документи. 
Зокрема, пунктом 5.10 Договору Сторони погодили, що особи уповноваженими Замовником виконувати умови цього Договору тому числі, але не обмежуючись, підписувати від імені Замовника письмову Заявку на поставку Товару, письмові повідомлення про виклик представника Учасника та будь які інші письмові повідомлення, необхідні для належного виконання умов цього Договору є: заступник керівника з оперативних питань - Максимов Вадім Іванович або начальник відділу ПММ та експлуатації АЗС - Пархоменко Олександр Миколайович.
Сторони погодили, що уповноваженими матеріально-відповідальними особами Замовника на отримання Товару є: Начальник відділу ПММ та експлуатації АЗС - Пархоменко Олександр Миколайович; Провідний економіст відділу ПММ та експлуатації АЗС - Свіргун Іван Гнатович. 
Учасник зобов`язується поставити та передати у власність Замовника Товар у кількості, зазначеній в письмовій Заявці, через осіб, зазначених у цьому пункті Договору, уповноважених Замовником на отримання Товару за цим Договором без додаткового підтвердження повноважень письмовою довіреністю. Замовник має право отримати Товар через інших осіб, повноваження яких підтверджуються письмовою довіреністю Замовника, виданою в установленому порядку, а Учасник зобов`язується поставити Замовнику Товар у кількості, зазначеній в письмовій Заявці, через таких осіб. 
Сторони погодили, що особами уповноваженими Учасником виконувати умови цього Договору, в тому числі, але не обмежуючись, підписувати від імені Учасника письмові підтвердження, передбачені пунктом 5.2.2. цього Договору, є: Богославець Олексій Володимирович, директор. 
Таким чином, інформація про участь Максимова В.І. як посадової особи Замовника, уповноваженої на вчинення дій у межах виконання Договору, була прямо та однозначно відображена в його тексті та доведена до відома Позивача за зустрічним позовом на момент підписання Договору. 
За висновками суду, Позивач за зустрічним позовом підписав Договір, отримавши його в остаточній редакції з підписом Максимова В.І. зі сторони Замовника, та не заявив жодних зауважень щодо особи підписанта, не звернувся із вимогами про надання додаткових документів на підтвердження повноважень, не висловив заперечень щодо повноважень особи на підписання Договору. 
Окрім того, інформація про процедуру закупівлі, за результатами якої було укладено Договір №311к від 19.08.2025 року, була оприлюднена в електронній системі публічних закупівель Prozorro та доступна на офіційному електронному майданчику «Держзакупівлі.Онлайн» (dzo.com.ua), що є одним з авторизованих майданчиків системи публічних закупівель. 
В межах цієї процедури переможцем було визнано ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» із остаточною пропозицією 1812000,00 гривень, після чого була опублікована інформація щодо укладеного договору №311к від 19.08.2025 із зазначенням сторін, дати підписання, предмета та вартості договору (https://www.dzo.com.ua/tenders/28196889). 
За таких обставин, на переконання суду, Позивач за зустрічним позовом, як безпосередній учасник процедури закупівлі та сторона договору, не міг бути необізнаний ані щодо змісту договору, ані щодо визначених у ньому осіб, які діють від імені Замовника.
Також судом встановлено, що подальша поведінка Позивача за зустрічним позовом безумовно свідчить про повне прийняття ним умов Договору та визнання повноважень посадових осіб Замовника, оскільки Позивач прийняв своїм листом № 2608/3 від 26.08.2025 до виконання Заявку № 09/094-1646-7 від 25.08.2025 Замовника; здійснив поставку товару, що підтверджується Товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №270825-3 передав його уповноваженим матеріально відповідальним особам Замовника, що підтверджується Видатковою накладною № 2705 від 27.08.2025; листувався із Замовником, що підтверджується Листом №0110/01 від 01.10.2025; отримав грошові кошти за поставлений Товар, що підтверджується Платіжною інструкцією №1386 від 10.09.2025 .
Таким чином, посилання Позивача за зустрічним позовом на те, що факт підписання Договору «неповноважною особою» став йому відомий лише під час підготовки відзиву у справі №910/13968/25, є таким, що суперечить його власній попередній поведінці, а отже є недобросовісним. 
Таким чином, за висновками суду, Позивач за зустрічним позовом не міг не знати про те, хто підписав Договір від імені Замовника, оскільки він безпосередньо отримав примірник Договору із зазначеним підписом Максимова В.І., погодився з цим фактом шляхом підписання Договору зі своєї сторони та подальшим тривалим виконанням зобов`язань без будь-яких застережень. 
Наказом №179 від 25 травня 2025 року Про внесення змін до наказу від 25.12.2023 року №620 Максимову Вадіму Івановичу , заступнику керівника з оперативних питань на час відсутності керівника Комунальної організації «Київмедспецтранс» Віталія Безносюка було надано право першого підпису на фінансових і банківських документах та фінансовій звітності (платіжні доручення, заяви на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки, розподіли відкритих асигнувань загального та спеціального фондів, плани використання бюджетних коштів, лімітні довідки, кошториси доходів і видатків, інші розпорядчі та фінансові документи). 
Таким чином, видається неможливим покладення в основу правової оцінки доводів про нібито відсутність у Позивача за зустрічним позовом інформації щодо повноважень посадової особи Замовника, а саме відсутність повноважень у заступника керівника з оперативних питань Комунальної організації «Київмедспецтранс» Максимова В.І. на підписання Договору.
Отже, виходячи із приписів ст. 241 ЦК України та усталеної судової практики, наступне схвалення правочину з боку Позивача та Відповідача за зустрічним позовом та їх подальше виконання виключають можливість визнання Договору №311к недійсним у будь-якій формі. 
Фактичною поведінкою Позивач за зустрічним позовом підтвердив наявність внутрішньої волі на укладення та виконання договору, що узгоджується також із вимогами статей 203, 207 та 92 ЦК України. 
Після того як правочин був повністю прийнятий до виконання, а його умови частково реалізовані, юридичні підстави для задоволення вимог про визнання його недійсним відсутні, оскільки такі вимоги спрямовані не на захист права, а на уникнення відповідальності за порушення зобов`язань. У зв`язку з наведеним вимоги Позивача про визнання недійсності договору є безпідставними, суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, системно проаналізувавши норми законодавства та встановивши, що позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову. 
Отже, вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підсумовуючи викладені вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають, враховуючи недоведеність обставини, які б свідчили про підписання договору неуповноваженою особою.
Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.
Судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом. Судові витрати позивача за зустрічним позовом з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог залишаються за позивачем за зустрічним позовом.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Первісні позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпетролцентр" (бульв. Приймаченко Марії, 1/27, оф.404, м. Київ, 01042; ідентифікаційний код 43699122 на користь Комунальної організації "Київмедспецтранс" (вул. Куренівська, 16В, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 01993807) 262 740,00 грн. штрафу та 3 152 грн. судового збору.
3. У задоволенні позовних вимог зустрічного позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 18.03.2026

Суддя М.О. Лиськов