УКРАЇНА
 
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/10484/25 
Провадження № 2/361/3934/25 
11.03.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
за участю секретаря Тихоненко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Броварського району Київської області про встановлення факту та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі – Броварська м/рада), в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з вересня 2017 року по день смерті та визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , з якою вона, ОСОБА_1 , із вересня 2017 року проживала однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , та вела спільне господарство. Вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки, разом проводили усі свята та відпочивали, піклувалися один про одного. Приблизно за сім років до смерті, ОСОБА_2 через хворобу з квартири взагалі не виходила, оскільки їй було важко ходити, у неї боліли суглоби. Декілька разів вона падала у квартирі, насилу підіймалась. Позивач турбувалася про неї, допомагала їй, спільно вони вели господарство. Щодо лікування ОСОБА_2 позивач радилася з лікарями, при необхідності привозила їх для її огляду останньої додому. Після смерті ОСОБА_2 , позивач здійснила її поховання.
За життя ОСОБА_2 склала на неї, ОСОБА_1 , заповіт за частки всього майна, у тому числі квартири АДРЕСА_1 , у якій вони разом проживали однією сім`єю з вересня 2017 року до дня смерті спадкодавця. Спадщину за цим заповітом на частки даної квартири вона прийняла, що підтверджується виданим позивачу свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.
Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачу необхідно для реалізації нею законного права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , з якою вони проживали однією сім`єю тривалий час, більше п`яти років, до часу відкриття спадщини, права на спадкування за законом частки вказаної квартири.
Оскільки спадкоємці за заповітом чи за законом, які б успадкували цю частку належної ОСОБА_2 на праві власності вказаної квартири, яка є об`єктом спадкування, відсутні, вона має право на спадкування спірної частки цієї квартири відповідно до ст. 1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги за законом.
08 вересня 2025 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
12 січня 2026 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області за клопотанням сторони позивача витребувано докази у цій справі: належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ; інформацію щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому ОСОБА_2 заповідала спірну частка спадкової квартири, інформацію щодо зареєстрованого місця проживання померлого спадкоємця, факту перебування його у шлюбі та наявності у нього дітей.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Ліщук О.В. у суді позов підтримала, просила суд задовольнити його повністю.
Відповідач у справі - Броварська міська рада у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, у якому просила суд розглянути справу за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на власний розсуд згідно із вимогами чинного законодавства на підставі наявних у справі доказів.
У поданому до суду відзиві на позов відповідач Броварська міська рада посилалася на те, що відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц та у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, орган місцевого самоврядування може бути відповідачем у справах про визнання права власності на спадкове майно лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, тому просила суд визначити належного відповідача у даній справі, оскільки наявний спадкоємець за заповітом спадкодавця ОСОБА_3 .
З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
02 листопада 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом, заповідала наступним чином: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , – частку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , – частки.
Цей заповіт посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Строкач Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 825.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла у віці 77 років у місті Бровари Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 27 грудня 2023 року виконавчим комітетом Броварської м/ради.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, зокрема, на належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.
На день смерті ОСОБА_2 вказаний вище заповіт не змінений та не скасований.
Із витребуваної ухвалою суду копії спадкової справи № 7/2024 (номер у Спадковому реєстрі 72402862) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , заведеної приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою Л.Л., судом встановлено, що 07 травня 2024 року у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 02 листопада 2020 року після смерті ОСОБА_2 до цього приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 , позивач у даній справі.
Згідно із матеріалами спадкової справи № 7/2024, інші особи із заявами про прийняття спадщини за заповітом чи за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_2 не зверталися.
За наявною у спадковій справі № 7/2024 інформацією, спадкодавець ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована одна, шо підтверджується листом Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської м/ради від 18 квітня 2024 року за № 1.12.4-15/1.12.3/6949.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 28 жовтня 2024 року за № 401105225, сформованої приватним нотаріусом Саверою Л.Л., спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., підстава виникнення права власності: договір дарування від 23 грудня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 1866.
28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Саверою Л.Л., після смерті ОСОБА_2 на підставі заповіту від 02 листопада 2020 року за реєстровим № 825, спадкоємцю за цим заповітом, позивачу у справі ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.
Також із цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 452, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на частку зазначеної квартири, яку ОСОБА_2 відповідно до заповіту від 02 листопада 2020 року за реєстровим № 825, заповідала ОСОБА_3 .
Із акта обстеження житлових умов від 08 січня 2026 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Коваленко В.М., вбачається, що позивач ОСОБА_1 із вересня 2017 року проживала на одній житловій площі та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , доглядала та опікувалась нею за адресою: АДРЕСА_2 , по день смерті останньої. ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про поховання від 27 грудня 2023 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. ОСОБА_2 за станом здоров`я останні роки свого життя взагалі з квартири не виходила, до дня смерті за нею постійно доглядала та опікувалася ОСОБА_1 .
Зазначені обставини щодо проживання однією сім`єю позивача у справі ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_2 із вересня 2017 року по день смерті останньої підтвердили своїми підписами в цьому акті сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно із витребуваної судом інформації, спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 станом на 26 грудня 2023 року, тобто на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , значився зареєстрованим за такою адресою: АДРЕСА_3 , знятий з реєстрація місця проживання за даною адресою 12 лютого 2024 року у зв`язку зі смертю, що підтверджується листом Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської м/ради від 30 січня 2026 року за № 1.12.4-15/1.12.3/1503.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 60 років помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому ОСОБА_2 заповідала частку свого майна, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 12 лютого 2024 року виконавчим комітетом Броварської м\ради.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 8402105 від 29 січня 2026 року, наданої на запит суду Першою Броварською нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі інформація стосовно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня, що свідчить про те, що спадкова справа стосовно нього не заводилася.
Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України листом від 29 січня 2026 року за № 129/22.10-27 повідомив суд про те, що в архіві відділу та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про шлюб та народження дітей відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).
Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У ст. 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
У ч. 1 ст. 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
На підставі витребуваної за ухвалою суду від 12 січня 2026 року інформації, судом встановлено, що ОСОБА_3 , спадкоємець частки майна за заповітом ОСОБА_2 від 02 листопада 2020 року, станом на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі спадкодавцем за однією адресою зареєстрованим не був, із заявою про прийняття спадщини за цим заповітом до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа відносно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не заводилася, відомостей про його перебування у шлюбі та народження дітей відносно останнього не виявлено.
Спадкоємців першої, другої та третьої черг за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє 
в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц виклав правовий висновок та зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 та у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 559/375/16-ц.
Враховуючи, що ОСОБА_3 , спадкоємець за заповітом частки спадкового майна після смерті ОСОБА_2 помер після відкриття спадщини, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою зареєстрованим не був, спадкоємців після його смерті судом не встановлено, суд дійшов висновку, що частина спадщини ОСОБА_2 , яка складається з частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою 28,0 кв.м., спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 не прийнята, спадкоємців після смерті останнього не виявлено, тому позивач ОСОБА_1 правильно визначила відповідача у даній справі орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна – Броварську міську раду Броварського району Київської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року “Про судову практику у справах про спадкування” роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 23 цієї постанови також роз`яснив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 644/5818/18 виклав правовий висновок, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа, яка звернулася до суду, проживали однією сім`єю.
Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених ст. 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши та оцінивши докази, надані позивачем ОСОБА_1 на підтвердження факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті останньої та заперечень відповідача Броварської м/ради проти позову ОСОБА_1 у випадку відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд вважає встановленим факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із вересня 2017 року до часу відкриття спадщини, тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 виклав правовий висновок та зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 689/572/23 вказав на те, що ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно.
Вирішення судом позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею після смерті ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом права власності на частку спадкового майна, яке остання заповідала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 після відкриття ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини, залежить від встановлення обставин щодо прийняття ним чи його спадкоємцями за правилами спадкової трансмісії, передбаченими ст. 1276 ЦК України, цієї частки спадкового майна.
У ЦК України передбачено два способи прийняття спадщини: 1) подання спадкоємцями за заповітом чи за законом відповідної заяви нотаріусу або посадовій особі органу місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) 2) постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Об`єктом спадкової трансмісії – переходу права на прийняття спадщини є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було здійснене спадкоємцем у зв`язку з його смертю.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 за життя заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не подавав, спадкоємців після його смерті судом не встановлено, заяви про прийняття спадщини вони теж не подавали.
Наведене свідчить про те, що спадщина після смерті ОСОБА_2 у вигляді частки спадкового майна, спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 не прийнята, тому суд вважає, що право на спадкування за законом цієї частки спадкового майна відповідно до положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що спадщина на частку майна за заповітом ОСОБА_2 не прийнята, суд встановив факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , належність позивачу у порядку спадкування за заповітом права власності на частки зазначеної квартири, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню і в частині заявлених вимог про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на спірну частку спадкового майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263 – 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із вересня 2017 року до часу відкриття спадщини.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,6 кв.м., житловою 28,0 кв.м.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        В.Червонописький