СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року Справа № 480/6539/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6539/25 
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить: 
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати матеріальної допомоги на вирішення соціальнопобутових питань у 2016, 2017, 2018 роках, без врахування у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 .
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2018 роках з врахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач до 14 липня 2025 року позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , який пізніше перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_1 без зміни нумерації військової частини.
Наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1055-ОС від 13.07.2025 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу загону.
Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 позивачу не в повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення передбачене ч. 1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011 XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Зокрема, до складу грошового забезпечення, з якого було здійснено обчислення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у квітні 2016 року, у березні 2017 року та лютому 2018 року не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій.”
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016-2018 роках з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку вказаної додаткової грошової винагороди порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. 
Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що пункт 3.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, що затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228, яка діяла на момент отримання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов позивача, визначав право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань:
3.6.1. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
3.6.2. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) на підставі рапорту, який подається по команді.
3.6.3. Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Також відповідачем зазначено, що п. 1 Постанови № 1294 визначено поняття та структура грошового забезпечення військовослужбовців. Так, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Що саме підпадає під поняття “додаткові види грошового забезпечення”, та які саме надбавки, доплати, винагороди та премії входять в зазначене поняття, чітко нормативно регламентовано. 
Так, Додаток 25 до Постанови № 1294 відносить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення визначені винагороди, однак “щомісячна додаткова грошова винагорода” відповідно до змісту Постанови № 1294 не входить в склад грошового забезпечення.
Вказав, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою КМ України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” від 22 вересня 2010 р. № 889, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 17-19).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13.07.2025 № 1055-ОС позивача, звільненого з вйськової служби у запас наказом № 1043-ОС від 10.07.2025, виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 14.07.2025 (а.с. 8).
Зі змісту особових карток грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 судом встановлено, що у період з січня 2016 року до грудня 2018 року позивачу постійно виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода згідно постанови КМУ від 22.09.2010 № 889. 
Також, судом встановлено, що відповідачем у квітні 2016 року, у березні 2017 року та у лютому 2018 року позивачу виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 9-11).
Позивач, вважаючи що має право на нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки саме з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, виплата якої передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 № 889, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує наступне.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), частинами першою статті 9 якого обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою та четвертою статті 9 цього ж Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Також відповідно до п. 2 постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до підпунктів 3.6.1 та 3.6.3 пункту 3.6 "Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, чинної станом на час виплати спірної допомоги в 2016-2018 роках, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п.3.6.1). Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення (п.3.6.3).
Поряд з цим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889” для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Спір у цій справі виник з приводу не врахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди під час обрахунку позивачу розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016- 2018 роки.
При цьому, право на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки відповідачем не заперечується та підтверджується особистими картками грошового забезпечення позивача за відповідні роки.
Натомість, спірним є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї виплати.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, починаючи з січня 2016 року по грудень 2018 року (а.с. 9-11). 
З 01.03.2018 постанова КМУ від 22.09.2010 № 889 втратила чинність.
Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця з січня 2016 року по грудень 2018 року включно, а відтак мала постійний (систематичний) характер.
Відповідач не заперечує, що відповідна щомісячна додаткова грошова винагорода не включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислено спірну допомогу у 2016-2018 роках.
Підставою не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди під час виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки, відповідач вказує положення постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відповідно до змісту якої щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Разом з тим, застосовуючи вищенаведені норми, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами.
Як зазначено судом вище, ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою № 889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Суд звертає увагу, що частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру допомогу на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.12.2020 у справі №240/1095/20, вирішуючи спір з аналогічних відносини. У цій справі Верховний Суд зазначив, що Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
"Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Вказані висновки підтримані Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2021 року у справі № 520/5984/2020, від 08.02.2022 у справі №240/3926/20.
Відтак, оскільки позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, щомісяця з січня 2016 року по грудень 2018 року, то підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення у цій справі відсутні.
За такого правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив при виплаті у квітні 2016 року, у березні 2017 року та у лютому 2018 року до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому було здійснено нарахування матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, а відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
При цьому, належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2016-2018 роки, з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з урахуванням раніше проведених виплат.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2018 роках, без врахування у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2018 роках з врахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   О.А. Прилипчук