ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року справа №200/8696/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року) у справі № 200/8696/25 (суддя в І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач-2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 054650001730 від 08.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 01.08.2025 про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV, зарахувавши періоди роботи з 07.09.1982 року по 17.11.1983 року, з 16.11.1985 року по 10.02.1986 року, з 06.03.1986 року по 27.10.1986 року, з 09.01.1987 року по 26.04.1987 року, з 13.05.1987 року по 30.04.1988 року, з 09.04.1990 року по 14.11.1990 року, з 24.02.2000 року по 01.05.2000 року до загального стажу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач 01.08.2025 звернувся через вебпортал ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 60 років відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень п. 14-6.2 Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV з дати набуття такого права, тобто з 08.07.2025.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 054650001730 від 08.08.2025 позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу – 32 років.
В спірному рішенні зазначено, що згідно наданих до заяви документів про стаж (трудові книжки, ідентифікаційний номер, військовий квиток), загальний страховий стаж складає 30 років 2 місяці 15 дні, що недостатньо для призначення пенсії.
Відповідачем-2 не зараховано до загального страхового стажу: періоди роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , оскільки на титульних сторінках трудових книжок не повністю вказана дата народження заявника, а також період роботи в колгоспі з 24.02.2000 по 01.05.2000, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу.
З зазначених підстав позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.
Позивач вважає таке рішення відповідача-2 протиправним, оскільки в його трудових книжках наявні записи, що підтверджують спірні періоди роботи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.08.2025 року № 054650001730 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2025 року про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 14-6.2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 07.09.1982 року по 17.11.1983 року, з 16.11.1985 року по 10.02.1986 року, з 06.03.1986 року по 27.10.1986 року, з 09.01.1987 року по 26.04.1987 року, з 13.05.1987 року по 30.04.1988 року, з 09.04.1990 року по 14.11.1990 року, з 24.02.2000 року по 01.05.2000 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та додані документи встановлено:
Дата народження заявника: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дата звернення заявника: 26.07.2025.
Заявника на обліку, як отримувач пенсії в органах Пенсійного онду України не перебуває.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.
Вік заявника 60 років.
Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону становить 32 роки.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону, у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 25 років.
У разі відсутності необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 років.
Страховий стаж особи становить 28 років 04 місяці 05 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданим документами до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи в колгоспі з 07.09.1982 по 10.02.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.12.1982, оскільки відсутні дані про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Давідка відсутня;
- періоди роботи з 09.04.1990 по 14.11.1990 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22.12.1982, оскільки виправлена дата прийняття на роботу.
Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
Згіжно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.
Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату з 08.07.2028 при набутті необхідного страхового стажу.
Отже, немає жодних підстав для визнання протиправними дії Головного управління.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивач 01.08.2025 року, досягнувши 60-річного віку, звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень п. 14-6.2. Розділу XV ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV з дати набуття такого права, тобто з 08.07.2025 року, оскільки проживає на тимчасово окупованій території України.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 054650001730 від 08.08.2025 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу – 32 років.
Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудових книжок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , оскільки на титульних сторінках трудових книжок не повністю вказана дата народження заявника; період роботи в колгоспі з 24.02.2000 по 01.05.2000, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу.

Перевіряючи правомірність дій відповідача-2 щодо неврахування до страхового стажу при призначені пенсії за віком позивачу періодів роботи згідно його трудових книжок з підстав недоліків заповнення титульних листів трудових книжок та відсутності довідки про період роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 113 Закону №1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Спору між сторонами стосовно відсутності записів у трудових книжках позивача НОМЕР_1 та НОМЕР_2 немає.
Трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на титульному листі містить лише рік народження позивача – 1965.
Неприйнятий відповідачем-2 період роботи в рибколгоспі «Росія», оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів з 24.02.2000 по 01.05.2000, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_2 (записи № 1-2) належним чином.
Таким чином, записами № 1-2 в трудовій книжці серії НОМЕР_2 підтверджено роботу позивача у спірному періоді, не прийнятому відповідачем.
Відповідачем-2 не враховано в трудовий стаж спірний період роботи в колгоспі з підстав відсутності інформації про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві.
Водночас, спірне рішення взагалі не містить посилань на порушення певних норм пенсійного законодавства в частині відсутності інформації про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, а отже є необгрунтованим.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Таким чином, стаж роботи в колгоспі враховується за фактичною тривалістю за двох умов, які мають існувати одночасно: невиконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутність поважних підстав такого невиконання.
Відтак, відповідачем-2 не доведено наявності обставин, передбачених статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стосовно не прийняття відповідачем-2 періодів роботи позивача, оскільки на титульних сторінках його трудових книжок не повністю вказана дата народження, суд зазначає таке.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Таким чином, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки з вини підприємства-роботодавця.
Крім того, суд зауважує, що певні недоліки чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства-роботодавця не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених в його трудових книжках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, проте не у спосіб, визначений позивачем, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не розглядало заяву позивача про призначення пенсії і не відмовляло йому, тому повторно розглянути заяву від 01.08.2025 року має Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло спірне рішення про відмову у призначенні пенсії.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі № 200/8696/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 12 березня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук